Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 415/7355/13-ц
Провадження № 22ц/782/343/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Оробцової Р.І.,

при секретарі Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 грудня 2014року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк» про розірвання договору, стягнення грошових коштів за договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 19.04.2013року між нею та ПАТ «Укркомунбанк» було укладено договір № 41/2801 про строковий банківський вклад Фізичної особи резидента в національній валюті за умовами якого вона внесла на вкладний рахунок № 2801 грошові кошти в сумі 65000,00грн. з нарахуванням та сплатою 23,13процентів річних щомісячно, терміном дії до 21.04.2014року. 04.11.2013року вона звернулась до відповідача з заявою про дострокове розірвання договору від 19.04.2013року і поверненням внеску в сумі 65000,00грн. 08.11.2013року відповідач листом відмовив їй у видачі її внеска у звязку з відсутністю її грошей.

Вважає, що вона повністю виконала умови укладеного договору, а відповідач, який не повертає її внесок за вимогою порушує її право споживача фінансової послуги. Протиправною поведінкою відповідача їй також завдана і моральна шкода, яку вона оцінює у 5000грн. з тих підстав, що вона людина похилого віку довго збирала ці гроші для придбання квартири, у звязку з відмовою відповідача повернути їй гроші в її сімї склалася нервова обстановка та погіршилися стосунки з роднею, які взагалі заперечували проти укладання спірного договору, у неї погіршився нормальний сон, погіршився стан здоровя. Просила розірвати договір №41/2801 від 19.04.2013року про строковий вклад Фізичної особи резидента в національній валюті на суму 65000,00грн., укладений між сторонами, стягнути з відповідача на її користь 65000,00грн. та нараховані відсотки за цим вкладом за користування відповідачем її грошами з 19.04.2013року по день набрання рішення законної сили, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 5000,00грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 18.12.2014року у звдоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

Непогоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За результатами розгляду справи судом першої інстанції були встановлені наступні обставини.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 19.04.2013року між сторонами було укладено договір № 41/2801 про строковий вклад Фізичної особи резидента в національній валюті. Предметом договору є внесок вкладника на рахунок № 2801 в сумі 65000,00грн. на термін дії договору до 21.04.2014року з нарахуванням 23,13% річних щомісячно.

04.11.2013року позивач звернулась до відповідача з заявою про дострокове розірвання договору № 41/2801 від 19.04.2013року і повернення внеску в сумі 65000грн.

08.11.2013року позивач отримала відповідь відповідача про відмову у звязку з відсутністю грошей.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та позивачем не заперечуються.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано доказів внесення суми строкового банківського вкладу у розмірі 65000грн. на депозитний рахунок позивача в установі відповідача за договором № 41/2801 від 19.04.2013року.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції, відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.07.2003року № 492, відповідно до якої договір банківського рахунку укладається в письмові формі …яка вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний ( депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківським правилам) і звичаям ділового обороту, враховуючи, що позивачем не підтверджено дотримання письмової форми спірного договору та не надано відповідних доказів внесення грошових коштів на депозитний рахунок, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог про розірвання спірного договору та стягнення грошових коштів та у звязку з відсутністю порушень прав позивача як споживача фінансових послуг.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і прийшов до вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В порядку ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з позовної заяви позивач посилається на те, що вона повністю виконала умови спірного договору та внесла на депозитний рахунок в установі відповідача грошові кошти в сумі 65000,00грн.

Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини останньою не надано.

У той час, як відповідачем на підтвердження відсутності надходження від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 65000,00грн. на депозитний рахунок № 2801 надані оборотно-сальдові відомості за період з 19.04.2013року по 20.04.2013року, з яких вбачається, що грошові кошти установою банку не облікувались, а.а.с.84,85.

Тому, відмовляючи в позові ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не підтверджено дотримання письмової форми спірного договору та не надано документ, що підтверджує внесення нею грошових сум до каси банку, відповідно й відсутні підстави для стягнення з банку на користь позивача внесеного нею банківського вкладу.

Саме така провова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6/34457св11 від 22.02.2012року, яка є вірною відповідно до Постанови Верховного Суду України від 29.01.2014року у справі за позовом ОСОБА_9 до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення суми вкладу та відшкодування моральної шкоди за заявою ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про перегляд рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2013 року.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що наявність правовідносин між позивачаем та відповідачем щодо укладання договорів про строковий банківський вклад на протязі 9 років свідчить і про продовження цих правовідносин з 19.04.2013року шляхом укладення договору № 41/2801 та внесенням на депозитний рахунок позивача 65000,00грн., оскільки, відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також, посилання апелянта на отримання нею 2539,38грн. за квитанцією від 19.04.2013року, а.с.51, не є належним доказом внесення нею 19.04.2013року внеску в сумі 65000грн., оскільки, як пояснила ОСОБА_2 сума 2539,38грн. є нарахованими банком процентами за попереднім депозитним договором, які вона отримала від відповідача по закінченню договору.

Щодо проведення судово-економісної експертизи, за доводами апеляційної скарги, то, відповідно до Ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 10.12.2014року провадження у справі було поновлено з підстав неможливості проведення експертизи Луганським відділенням Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, яке знаходиться в зоні проведення АТО та не має можливості провести зазначену експертизу, а.с.90.

Як встановлено колегією суддів, судово-економічна експертиза була призначена за клопотанням ПАТ «Укркомунбанк», про що постановлено ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 29.04.2014року, а.с.87. 09.12.2014року позивачем подано заяву про поновлення провадження у справі та розгляд справи без її участі, а.с.89. До питання щодо необхідності призначення експертизи іншій експертій установі сторони не повертались, відповідних клопотань суду не заявляли.

Крім того, в судовому засіданні апелянт та представник апелянта посилались на лист Слідчого управління ГУМВС України у Луганській області МВС України № 13127 від 04.10.2013року, яке міститься в матеріалах справи на аркуші справи №63.

З вищезазначеного листа вбачається, що за результатами розгляду заяви ПАТ «Укркомунбанк» від 02.10.2013року за вих..№ 6833 слідчим управлінням ГУМВС України в Луганській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000273, за фактом заволодіння службовими особами Лисичанського відділення №3 ПАТ «Укркомунбанк» чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчинен за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України та розпочато досудове розслідування.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що тільки вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, ( відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України).

Питання щодо відшкодування відповідачем шкоди ОСОБА_2, завданої працівником банку під час виконання останнім трудових (службових) обовязків, відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, не було предметом позову та предметом судового розгляду.

На підставі вищевказаного доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду, переглянуте судовою колегією в межах доводів апеляційної скарги, в повній мірі відповідає вимогам закону, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 грудня 2014року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк» про розірвання договору, стягнення грошових коштів за договором, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: