УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, відшкодування матеріальних та моральних збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході розгляду справи, про визнання недійсним кредитного договору, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача 6 516 грн 20 коп., отриманих ним на виконання недійсного договору, відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 тис. грн.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є клієнтом відповідача та з 2006 року отримує заробітну плату шляхом її зарахування на картковий рахунок.

У 2007 році у відділенні банку отримала кредитну картку НОМЕР_1, термін дії якої становив до листопада 2011 року. На рахунку знаходилось 500 грн. Позивач зазначає, що цю кредитну картку вона не активувала та будь-яких операцій з нею не проводила.

06 лютого 2012 у відділенні банку здійснювала обмін зарплатної картки та співробітник банку запропонувала їй оформити кредитну картку та картку «Ощадна книжка». Від оформлення кредитної карки позивач відмовилась, проте, з оформленням картки «Ощадна книжка» погодилась. Позивач зазначає, що з карткою «Ощадна книжка» операцій не проводила, а в березні 2013 року заблокувала її, здійснивши телефонний дзвінок на гарячу лінію оператора.

28 серпня 2012 року на номер її мобільного телефону надійшло sms-повідомлення про необхідність внесення в термін до 25 серпня 2012 року обов'язкового платежу по картці «4149..58» в розмірі 280 грн.

12 липня 2013 року надійшло sms-повідомлення згідно із яким - «із вашого рахунку 4149...2958 проведено зміну пін-коду».

На зазначені sms-повідомлення позивач не реагувала.

20 липня 2013 року надійшло sms-повідомлення згідно із яким «до 25.08. вам потрібно обов'язково внести гроші по карточці 4149...58 в розмірі 280 грн».

Після цього позивач звернулася у відділення банку, де їй повідомили, що раніше видану їй кредитну картку НОМЕР_1, термін дії якої був до листопада 2011 року, перевипущено на нову кредитну картку НОМЕР_2 від 06 лютого 2012 року.

Позивач заперечує факт видачі їй зазначено кредитної картки та зазначає, що будь-якого договору не підписувала, картку не отримувала та фотозйомку з нею не проводила (процедура банку підтвердження надання клієнту картки).

ОСОБА_4 також посилається на те, що було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні з тих підстав, що 12 липня 2012 року невстановлена особа шахрайським шляхом використала її особисті дані і зняла з рахунку в банку, відкритому на ім'я позивача, 3 800 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що 06 лютого 2012 року, зважаючи на відсутність заяви позивача про закриття кредитного рахунку, відповідачем було продовжено дію кредитного договору, який був укладений між сторонами у 2007 році та видано кредитну картку за НОМЕР_2 із новим терміном дії. Укладання нового кредитного договору між сторонами спору при цьому не відбувалось, а відтак відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору від 06 лютого 2012 року. Платіжна картка є електронним платіжним засобом, відтак порушення правил щодо здійснення операцій таким платіжним засобом само по собі не дає підстав для визнання недійсним договору про надання банківських послуг.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська