АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/335/15 Справа № 173/1048/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Петрюк Т. М. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року

по справі позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк „Надра" за позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „Надра" заборгованість за кредитним договором «Автопакет» № 8/2007/840-К/1671-АП від 11.10.2007 року в загальній 116635.93 грн., яка складається з:

- 57313.33 грн. 33 коп. - заборгованість за сумою кредиту

- 39959.64 грн., - заборгованість за процентами;

- 13095.17 грн., - пеня;

- 6267.79 грн., - штрафи

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „Надра" понесені судові витрати в сумі 1166.36 грн., на відшкодування понесених судових витрати за сплачений судовий збір.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „Надра" заборгованості за кредитним договором «Автопакет» № 8/2007/840-К/1671-АП від 30.03.2006 року в загальній сумі 116635 грн., 93 коп., та понесених судових витрат по сплаті; судовогозбору - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Надра».

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що між ВАТ КБ «Надра», який в подальшому був переіменований на ПАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_2, було укладено кредитний договір «Автопакет» № 8/2007/840-К/1671-АП відповідно до умов якого Банк видав Позичальнику кредит в сумі 7841,58 дол. США в порядку та умовах, визначених договором, що підтверджується укладеним між сторонами кредитним договором.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться.

Встановлено, що позивач належним чином виконав покладені на нього обов'язки за укладеним кредитним договором, а саме видав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки № 584 від 11.10.2007 року.

ОСОБА_2, неналежним чином виконував умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені Кредитним договором терміни. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач вніс два платежі протягом 2007 року та три платежі протягом 2008 року. Останній платіж внесений відповідачем в липні 2008 року.

У зв'язку з чим банком на адресу Позичальника було направлено досудову вимогу № 2187 від 23.01.2014 року з пропозицією погасити заборгованість, яка відповідачем залишена без задоволення, що підтверджується наданою суду досудовою вимогою.

Так як, відповідачем неналежним чином виконувались умови кредитного договору, в зв'язку з чим станом на 11.01.2014 року заборгованість відповідача перед банком склала: 14592.26 дол США, що за курсом Національного Банку України становить 116635.93 грн., яка складається з: 7170.44 дол. США, що в еквіваленті складає 57313.33 грн. 33 коп. - заборгованість за сумою кредиту; 4999.33 дол. США, що в еквіваленті складає 39959.64 грн., - заборгованість за процентами; 1638.33 дол. США, що в еквіваленті складає 13095.17 грн., - пеня; 784.16 дол. США, що в еквіваленті складає 6267.79 грн., - штрафи, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у такій самі сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з відповідача ОСОБА_2, підлягає стягненню заборгованість за укладеним з позивачем кредитним договором «Автопакет» № 8/2007/840-К/1671-АП від 11.10.2007 року в сумі 14592.26 дол США, що за курсом Національного Банку України становить 116635.93 грн., яка складається з: 7170.44 дол. США, що в еквіваленті складає 57313.33 грн. 33 коп. - заборгованість за сумою кредиту; 4999.33 дол. США, що в еквіваленті складає 39959.64 грн., - заборгованість за процентами; 1638.33 дол. США, що в еквіваленті складає 13095.17 грн., - пеня;784.16 дол. США, що в еквіваленті складає 6267.79 грн., - штрафи.

Встановлено, що укладений між сторонами договір «Автопакет» № 8/2007/840-К/1671-АП від 11.10.2007 року є змішаним договором, тому його положеннями передбачена порука ОСОБА_3, яка поручилась за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Аналогічні зобов'язання передбачені для поручителя і в укладеному між сторонами кредитному договорі, п.3.2.1, 3.2.2., 3.2.3.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 1.1.4 укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, кредитним договором, встановлено, що кредит надається з терміном погашення до 10.10.2012 року.

Таким чином, строком припинення кредитного договору в тому числі і зобов'язань, що виникають із поруки є 10.10.2012 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України позивач мав право на пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців з дня припинення строку кредитного договору, тобто з 10.10.2012 року по 10.04.2013 року

Відповідно до п.24. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог відносно поручителя ОСОБА_3,суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку,що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом відповідно до ст.559 ЦК України.

Доводи відповідача ОСОБА_2.в апеляційній скарзі на те, що даний договір ним не укладався, є безпідставними, так після укладення договору він визнавався відповідачем, оскільки останній вносив грошові кошти на погашення заборгованості за даним договором, та позовів щодо визнання договору недійсним не подавав. Крім того підтвердженням укладення даного кредитного договору між сторонами є і анкета-заява ОСОБА_2, згідно якої він просив надати кредитні кошти на купівлю автомобіля в сумі 7841.58 грн. і згідно заяви про видачу готівки від 11.10.2007 року він одержав 7841,58 дол.США ,про що поставив підпис(а.с.211).

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про не застосування судом строку позовної давності,з тих підстав що строк дії договору до 10.10.2010 року, колегія суддів вважає помилковими,оскільки відповідно до п.1.1.4 укладеного між сторонами кредитного договору банк надав позичальнику кредит з терміном погашення 10 жовтня 2012 року, а з позов про стягнення заборгованості поданий 14.05.2014 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що сума пені розрахована з 11.01.2013 року, тобто в межах скороченого строку позовної давності, тому підстав для застосування строку позовної давності ні до зобов'язання в цілому, ні до штрафних санкцій суд не вбачає.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича