УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Ківерцівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним затриманням та незаконним поміщенням в психіатричний заклад за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 вересня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним затриманням та незаконним поміщенням в психіатричний заклад.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 8 травня 2012 року в приміщенні районного відділу міліції він був незаконно затриманий майором ОСОБА_5 і за вказівкою начальника міліції був в примусовому порядку доставлений у Волинську обласну психіатричну лікарню № 2 смт. Олика, де він незаконно перебував протягом 24 доби. Указував на те, що жодного суспільно-небезпечного діяння він не вчиняв та є психічно здоровою людиною, тому дії начальника міліції щодо незаконного затримання, незаконного позбавлення його волі та примусового, без рішення суду, супроводу у психіатричну лікарню є протиправними. Незаконними діями працівників міліції принижено його гідність як людини. Зазначені обставини спричинили йому моральні страждання, пов'язані з погіршенням можливостей реалізації своїх звичок, погіршення відносин з людьми, у зв'язку із чим він просив суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 60 тис. грн та 3 тис. грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено винуватість працівників міліції у вчиненні кримінально карних діянь пов'язаних із завідомо незаконним затриманням, оскільки судових рішень про притягнення працівників Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області суду не надано; працівник Ківерцівського РВ УМВ при здійсненні супроводу позивача для проведення психіатричного огляду в примусовому порядку на підставі родичів позивача та висновку районного психіатра діяв в межах повноважень, передбачених Законом України «про міліцію» та Законом України «Про психіатричну допомогу».

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом установлено, що 7 травня 2012 року сім'я ОСОБА_4, а саме: мати - ОСОБА_6, колишня дружина - ОСОБА_7, син - ОСОБА_8 та донька - ОСОБА_9 звернулися до районного психіатра Ківерцівської центральної районної лікарні ОСОБА_10 та начальника Ківерцівського РВУ МВС України у Волинській області ОСОБА_11 із заявою про направлення на примусове лікування ОСОБА_3, посилаючись на тривалу неадекватну поведінку останнього, створення конфліктів у сім'ї та погрози фізичною розправою. Із заявою про допомогу полікувати сина 8 травня 2012 року до психіатра ОСОБА_10 звернулась особисто мати позивача - ОСОБА_12

За результатами психіатричного огляду, проведеного 8 травня 2012 року лікарем психіатром ОСОБА_10 в приміщенні Ківерцівського районного відділення міліції в примусовому порядку без згоди ОСОБА_13, останньому було встановлено діагноз шизоафективний розлад з госпіталізацією до психіатричного закладу Волинської обласної психіатричної лікарні № 2 смт. Олика в примусовому порядку.

8 травня 2012 року ОСОБА_3 був доставлений у Волинську обласну психіатричну лікарню № 2 смт. Олика в супроводі свого сина, працівника міліції та психіатра за направленням останнього на примусову госпіталізацію за заявами родичів (колишньої дружини, дітей та матері), поданими 7 травня 2012 року та 8 травня 2012 року на ім'я лікаря-психіатра Ківерцівської центральної районної лікарні та начальника Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області.

Цього ж дня позивач був оглянутий лікарською комісією Волинської обласної лікарні № 2, яка прийшла до висновку, що ОСОБА_4 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у формі шизоафективного розладу, депресивний тип з антисоціальною поведінкою, та саме за рішенням цієї комісії був госпіталізований до психіатричного закладу в примусовому порядку.

У подальшому рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 1 червня 2012 року було встановлено порушення медичними працівниками вимог Закону України «Про психіатричну допомогу», та відмовлено в задоволенні заяви головного лікаря Волинської обласної лікарні № 2 про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_4 Також рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 2 липня 2015 року з медичного закладу на користь позивача було стягнуто у рахунок відшкодування моральної шкоди 30 тис. грн. Також моральну шкоду на користь позивача рішеннями цього ж суду від 4 серпня 2015 року та від 18 серпня 2015 року було стягнуто з комунального закладу «Ківерцівське районне територіальне медичне об'єднання» та з членів його сім'ї.

Повноваження працівників міліції при взаємодії із закладами охорони здоров'я регламентується статтею 8 Закону України «Про психіатричну допомогу», в силу ч. 3 якої органи внутрішніх справ зобов'язані надавати допомогу медичним працівникам, за їх зверненням, у разі надання психіатричної допомоги в примусовому порядку та забезпечувати безпечні умови доступу до особи та її психіатричного огляду. Органи внутрішніх справ повинні запобігати діям з боку особи, якій надається психіатрична допомога в примусовому порядку, що загрожують життю і здоров'ю оточуючих та інших осіб, та вживати заходи щодо забезпечення схоронності залишеного без нагляду майна та житла особи, яка госпіталізується в примусовому порядку, а в разі необхідності проводити розшук особи, якій психіатрична допомога повинна надаватися в примусовому порядку».

Право міліції для виконання покладених на неї обов'язків затримувати і тримати у спеціально відведених для цього приміщеннях осіб, які мають ознаки вираженого психічного розладу і створюють у зв'язку з цим реальну небезпеку для себе і оточуючих, - до передачі їх у лікувальні заклади, але не більше як на 24 години, передбачено п. 5 ст. 11 Закону України «Про міліцію» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Разом із тим, порядок здійснення діяльності міліцією та права громадян зазначені у ст. 5 вказаного Закону. У разі невиконання працівниками міліції вимог, встановлених цією статтею, особа, права якої були порушені, та/або її представники (родичі, захисник) можуть звернутися до суду із заявою про відшкодування шкоди у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснення нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономної Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З позовної заяви позивача вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, посилаючись на незаконні дії робітників міліції, які виразилися у незаконному його затриманні та доставці в психіатричну лікарню.

Стаття 5 цієї Конвенції гарантує право потерпілого від арешту або затримання відшкодування шкоди.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог вищевказаних положень закону до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, а саме: підтвердження щодо законності затримання позивача та доставки його до психіатричної лікарні; чи були для цього законні підстави, визначені п. 5 ст. 11 Закон України «Про міліцію» (чинного на час виникнення спірних правовідносин); чи звертались медичні працівники до органів внутрішніх справ у відповідності із ст. 8 Закону України «Про психіатричну допомогу» за допомогою, яка виникла у необхідності доправлення позивача до медичного закладу, а також чи було дотримано працівниками міліції правил, які встановлені для такої процесуальної дії

Однак, указані факти судами не перевірялись, оцінка правомірності дій по затриманню та доставці позивача до психіатричної лікарні судами у порушення норм ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, не надавалась. При цьому, посилання суду як на правову підставу для законності затримання та доставки до лікарні позивача - заява рідних є безпідставним та не ґрунтується на вимогах закону, а підтвердження звернення саме лікаря про необхідність надання допомоги з боку органів внутрішніх справ для доправлення позивача до психіатричної лікарні, у матеріалах справи відсутнє.

Ураховуючи викладене, судам необхідно перевірити вказані факти для виявлення достатніх підстав для відмови в позові, оскільки без їх перевірки ухвалені судові рішення законними й обґрунтованими бути не можуть.

З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська

Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана