Справа № 443/2134/13 Головуючий у 1 інстанції: Цюмрак М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2949/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою кредитної спілки «Львівська» на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2015 року у справі за позовом кредитної спілки «Львівська» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року кредитна спілка (далі-КС) «Львівська» звернулась до суду з позовом, уточненим під час розгляду справи в суді (а.с.1-3, 60), в якому просила солідарно стягнути з ОСОБА_3, як з позичальника, та з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як з поручителів, заборгованість за кредитним договором №2011-0224, укладеним 02.02.2011 року між КС «Львівська» та ОСОБА_3, у розмірі 47686 грн. 76 коп., з яких: 7871 грн. 09 коп. заборгованість за тілом кредиту, 19163 грн. 29 коп. проценти за користування кредитом, 13378 грн. 40 коп. додаткові проценти, нараховані у зв»язку з простроченням виконання зобов»язання за кредитним договором, 931 грн. 59 коп. три проценти річних та 6342 грн. 38 коп. упущена вигода.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 06.02.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила КС «Львівська», просить його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджено оригіналом цього договору, який є в матеріалах справи, а факт отримання позичальником коштів у сумі 7947 грн. 23 коп. підтверджено видатковим касовим ордером від 03.02.2011 року, який підписаний відповідачем ОСОБА_3, ці договори не були визнані недійсними, а тому підстав відмовляти у задоволенні вказаного позову у суду теж не було, оскільки позичальник допустила невиконання умов кредитного договору, тому повинна солідарно з поручителями повернути не лише тіло кредиту та проценти за користування ним, а також повинна нести відповідальність, передбачену умовами договору та ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов»язання. Апелянт вважає необґрунтованими висновки суду щодо відмови у задоволенні позову. На думку апелянта, суд повинен був врахувати ту обставину, що після укладення кредитного договору відповідачі сплачували на його виконання кошти, а, отже, визнали факт його дійсності.

В судове засідання відповідачі повторно не з»явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку (а.с.205, 208, 209), клопотання про відкладення розгляду справи, яке надійшло від відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи колегія суддів відхилила, оскільки воно було заявлене повторно, від інших учасників судового розгляду таких клопотань не надходило, а тому розгляд справи апеляційним судом проведено у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 14.03.2008 року між КС «Львівська» та ОСОБА_3, яка є пенсіонеркою, було укладено кредитний договір під заставу товару №2008-1043ек, згідно з яким КС «Львівська» надала ОСОБА_3 кредит у розмірі 4800 грн. на строк до 14.03.2011 року для придбання морозильної камери та холодильника (а.с.67).

02.02.2011 року між КС «Львівська» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2011-0224, згідно з яким КС «Львівська» надала ОСОБА_3 кредит у розмірі 7947 грн. 23 коп. для переукладення на строк до 02.02.2013 року із сплатою 32% за користування кредитом (а.с.68-69).

Відповідно до п.п.5 п.3.1.1 кредитного договору, кредитодавець наділений правом збільшити відсоткову ставку за кредитом до 53% річних, якщо позичальник протермінував сплату по кредиту та процентах, визначених графіком погашення кредиту (п.4.2), більше ніж на 30 днів, а також вимагати сплати додаткових процентів за кожен протермінований день з розрахунку 0,15% річних від залишку по кредиту для покриття завданих витрат.

Відповідно до п.п.2 п.3.1.2 договору, у разі зміни відсоткової ставки за кредитом кредитодавець зобов»язаний повідомити позичальника про зміни протягом 14 календарних днів з дня прийняття рішення про такі зміни і не менш ніж за 15 днів до вступу в дію таких змін.

Виконання зобов»язань за кредитним договором було забезпечено порукою відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договорів поруки, укладених позивачем з кожним із поручителів 03.02.2011 року (а.с.11, 14).

Згідно з повідомленням від 10.10.2011 року, адресованим позичальнику ОСОБА_3 (а.с.16), кредитна спілка повідомила позичальника про існуючу заборгованість за тілом кредиту 7871 грн. 09 коп. та за відсотками 419 грн. 79 коп., а також про збільшення відсоткової ставки до 75% з донарахуванням додаткових відсотків у випадку не погашення заборгованості.

Поручителів про існування боргу та про збільшення відсоткової ставки повідомлено не було.

Відмовляючи у задоволенні вказаного позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт існування та розмір заборгованості за кредитним договором позивачем не доведено, а порука поручителів є припиненою внаслідок одностороннього збільшення позивачем обсягу відповідальності поручителів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки позивачем не було надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що позичальник ОСОБА_3 має заборгованість по тілу кредиту та процентах за користування ним у визначеному позивачем розмірі.

Так, в матеріалах справи є копія видаткового касового ордеру №2 від 03.02.2011 року про видачу ОСОБА_3 кредиту в розмірі 7947 грн. 23 коп., однак, матеріали справи містять, зокрема, три прибуткові касові ордери від 03.02.2011 року (а.с.98, 105, 136), згідно з якими кредитна спілка отримала від ОСОБА_3 кошти в сумі 3490 грн. 52 коп., як кредит, кошти в сумі 1712 грн. 53 коп., як додаткові відсотки, і кошти в сумі 1517 грн. 84 коп., як відсотки.

Посилання сторони апелянта на те, що ці кошти були внесені відповідачем ОСОБА_3 на погашення кредитного договору від 14.03.2008 року, є безпідставними, оскільки вказані прибуткові касові ордери не містять такої інформації.

Крім того, апеляційний суд був позбавлений можливості перевірити достовірність наданої позивачем інформації щодо існування заборгованості за кредитним договором, оскільки позивачем не було надано для огляду належну бухгалтерську документацію (книгу касових ордерів тощо), яка б підтвердила або спростувала факт отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 7947 грн. 23 коп., а також факт отримання кредитною спілкою від ОСОБА_3 грошових коштів на погашення кредиту і якого саме, оскільки кредитний договір від 02.02.2011 року укладався між сторонами з метою переукладення, а, отже, не можна дійти безспірного висновку про реальне отримання на виконання цього договору відповідачем ОСОБА_3 зазначеного в договорі кредиту, або про існування заборгованості за попереднім кредитним договором від 14.03.2008 року в розмірі 7947 грн. 23 коп., яка була переписана позивачем в новий (переукладений) кредитний договір, і трьома платежами від 03.02.2011 року, а в подальшому, й щомісячними платежами (квитанції за 2011 рік (а.с.137-149)) погашалась позичальником.

Правильним є висновок суду першої інстанції про припинення поруки поручителів, оскільки ще й в силу норми ч.4 ст.559 ЦК України, порука поручителів є також припиненою, так як позов був пред»явлений до них лише в листопаді 2013 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу кредитної спілки «Львівська» відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_6