Справа № 591/6308/15-ц
Провадження № 2/591/2337/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Сотник К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк»

про визнання кредитного договору недійсним

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що 07 листопада 2007 року між нею та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» був укладений кредитний договір №014/1107/71-661. В подальшому правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» стало Акціонерне товариство Сведбанк, а надалі АТ «Дельта Банк». На думку Позивача, банком порушені її права як споживача, а саме: право споживача на отримання інформації ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», де зазначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Також позивач зазначає, що згідно п. 4 ст. 11 зазначеного закону кредитний договір повинен містити детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, а тому просить суд визнати кредитний договір № 014/1107/71-661 від 07.11.2007 року недійсним.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить суд їх задоволити і визнати кредитний договір № 014/1107/71-661 від 07.11.2007 року недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк» в судовому засіданні позов не визнав повністю, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та неправомірними, заявленими як з порушенням норм матеріального, так і процесуального права України. Крім того пояснив, що позичальнику було надано та погоджено з ним Графік погашення кредиту та сплати відсотків, який є додатком до укладеного Кредитного договору, в якому чітко зазначено строки сплати щомісячних платежів за кредитним договором та порядок зарахування сплачених коштів на погашення тіла кредиту та відсотків. П. 10.1 Договору говорить про те, що Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього Договору Позичальник свідчить, що він до підписання цього Договору ознайомився з усіма умовами, на яких здійснюється кредитування та загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту, та свідомо обрав умови кредитування, викладені в Договорі. Укладаючи Договір Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього Договору не знаходиться під впливом омани, насильства, обману, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин. Виходячи з п. 10.10 Договору Сторони погодили, що досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього Договору. Своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору та додатків до нього Позивач фактично підтвердив, що банк надав йому у письмовій формі та в повному об»ємі інформацію, яка передбачена п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просить суд в позові відмовити повністю.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом при розгляді справи встановлено, що 07 листопада 2007 року між Позивачем та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» укладений кредитний договір № 014/1107/71-661.

В подальшому правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» стало Акціонерне товариство Сведбанк, а надалі Відповідач по справі АТ «Дельта Банк».

Як передбачено вимогами ст.526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У положеннях ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України йдеться про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Виходячи з вимог статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов»язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов»язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов»язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною 1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Положеннями ч.5 ст.11 вищезазначеного Закону передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

У ч.ч.1, 2, 5, 6 ст.18 цього Закону йдеться про те, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Аналіз наведених норм права та встановлених обставин дає підстави стверджувати, що ОСОБА_3 надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, що також підтверджується п.10.13. укладеного між сторонами кредитного договору з якого вбачається, що позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління ОСОБА_3 банку України від 10 травня 2007 року № 168 в повному обсязі.

Також позичальнику було надано та погоджено з ним Графік погашення кредиту та сплати відсотків, який є додатком до укладеного кредитного договору, в якому чітко зазначено строки сплати щомісячних платежів за кредитним договором та порядок зарахування сплачених коштів на погашення тіла кредиту та відсотків.

П. 10.1 Договору говорить про те, що Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього Договору Позичальник свідчить, що він до підписання цього Договору ознайомився з усіма умовами, на яких здійснюється кредитування та загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту, та свідомо обрав умови кредитування, викладені в Договорі. Укладаючи Договір Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього Договору не знаходиться під впливом омани, насильства, обману, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин.

Виходячи з п. 10.10 Договору Сторони погодили, що досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього Договору.

Таким чином, на момент укладення спірного кредитного договору сторонами досягнуто згоди щодо валюти виконання грошового зобов»язання, яка відповідно до ст. 533 та ст. 1054 є істотними умовами кредитного договору.

Отже, суд вважає, що позивач своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього фактично підтвердив, що банк надав йому у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, яка передбачена п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України «Про ОСОБА_3 України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_3 Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються ОСОБА_3 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_3 Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи такий договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу. Будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане, у сторін не було.

Отже, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності умов кредитного договору, оскільки саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання недійсним кредитного договору, так як зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник, при належній завбачливості, міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи і можливість отримання кредиту в національній валюті.

Також суд звертає увагу і на ту обставину, що позивач добровільно погодився на укладення спірних правочинів, сплачував періодичні платежі, що вбачається з його позовної заяви, а також визнається відповідачем у справі і до 2015 року їх не оскаржував й не порушував питання про їх розірвання, а отже, не вважав їх несправедливими.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору № 014/1107/71-661 від 07 листопада 2007 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 526, 533, 626, 627, 628, 638, 1054 ЦК України, Законом України «Про ОСОБА_3 України», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2015 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО