РІШЕННЯ

іменем України

„14" січня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 30.12.2011 р. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 435,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. 18.01.2012 р. Індустріальним ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження. 12.09.2013 р. державним виконавцем був зроблений розрахунок заборгованості ( 2 610,00 грн.), який був направлений відповідачу, утім, заборгованість не погашена.

Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 2 805,75 грн.; підставу позову становлять приписи ст. 196 СК України.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У судове засідання відповідач, повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову, не надав заяви про розгляд у його відсутності, та у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Відповідач є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Дитина мешкає разом із позивачем (матір'ю) та перебуває на її утриманні. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2011 р. присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 435,00 грн. щомісяця, починаючи проводити стягнення з 02.12.2011 р.

Через невиконання відповідачем судового рішення утворилася заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 2 805,75 грн., даний розмір підтверджується розрахунком державного виконавця.

Розв'язуючи вимогу позову про настання передбаченої ст. 196 СК України відповідальності за прострочення сплати аліментів, суд виходить з доведеності вини платника аліментів у її виникненні (ст.ст. 10 та 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини; разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідач не надав доказів щодо його стану здоров'я, перебування у нього на утриманні інших осіб, наявності грошових зобов'язань та/або наявності інших обставин, які би мали істотне значення при розв'язанні даної вимоги; обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини покладається на обох батьків та не пов'язаний з їх матеріальним становищем. Водночас, суд не погоджується із розрахунком пені, який наданий позивачем, оскільки нарахування неустойки (пені) повинно здійснюватися саме за кожний день прострочення конкретного місяця, а не за загальну кількість прострочених днів та неустойка (пеня) не нараховується на суму неустойки (пені) за попередні періоди, а нараховується лише на суму несплачених зобов'язань. Таким чином, розмір неустойки (пені) складає 800,40 грн., та дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка утворилася за період з 01.03.2013 р. по 31.08.2013 р. в розмірі 800,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України: рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя