Справа № 182/6973/15-ц
Провадження № 2/0182/3713/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.12.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи Служба у справах дітей Нікопольської міської ради та Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на такі обставини.

Вона з 10 червня 2000 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. На підставі рішення Нікопольського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2009 року цей шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням суду місце проживання сина після розлучення визначено разом з нею. В даний час дитина проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітнього ОСОБА_4 за кордон для участі в міжнародних змаганнях зі скелелазіння. Водночас, її син за час занять зі скелелазіння виконав норматив кандидата у майстри спорту України, входить до складу молодіжної збірної команди України, є неодноразовим призером і чемпіоном Всеукраїнських змагань. ОСОБА_4 включений у збірну команду України для участі в міжнародних змаганнях (Молодіжний кубок Світу - Австрія, Кубок Європи - Китай), які мають відбутися на початку сезону 2016 року. Крім того, виїзд дитини за кордон, вочевидь, окрім розвитку спортивної кар'єри, сприятиме розширенню світогляду та добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку дитини як особистості. Але, не зважаючи на це, її колишній чоловік ОСОБА_3 не погоджується надати згоду на виїзд дитини за межі України. Жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували ненадання згоди на виїзд дитини за межі України, він не наводить. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітнього ОСОБА_3 шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Тому звернулась до суду і просить надати дозвіл дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2, на виїзд за межі України у супроводі матері ОСОБА_1 для участі в міжнародних змаганнях, на оздоровлення та відпочинок, з моменту набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною 18-ти років, тобто до 09 листопада 2018 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3. А також стягнути з відповідача на її користь всі судові витрати і допустити негайне виконанні рішення суду.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав в повному обсязі і суду пояснив, що відповідач фактично виясняє стосунки зі своєю колишньою дружиною, використовуючи при цьому дитину. Від того, що батько ніяк не знайде спільної мови стосовно поділу майна з мамою, страждає дитина. Відповідач добре прикривається тим, що нібито переживає за дитину, щоб з нею за кордоном нічого не сталось. Виказує побоювання, що дитина може залишитись за кордоном і він ніколи не побачить сина. Однак, коли Нікопольським міськрайонний судом слухалась справа про вселення позивачки з сином в їх спільну з відповідачем квартиру, відповідач чомусь не переймався, де знаходиться і проживає його син, якого він фактично разом з його матірю вигнав з квартири і змінив замки, щоб вони туди не змогли потрапити. Відповідач після попереднього судового засідання, що відбулось 17.12.2015 року, навіть при ньому не посоромився поставити його довірительку перед вибором: або вона переписує свою половину спільної квартири на нього, а він надає згоду на виїзд сина, або вона нічого не отримає. Тобто не про інтереси та розвиток свого сина піклується відповідач, він таким чином хоче примусити позивачку подарувати йому квартиру, яка є спільним майном подружжя. Він закидує позивачці, що вона налаштовує проти нього сина. А як буде відноситись до батька дорослий підліток, розуміючи, що рідний батько намагається поставити хрест на його майбутньому. Звичайно, хлопець ображений на свого батька. Бо так дітей не люблять. Після того, як Нікопольським міськрайонним судом його довірителька з сином були вселені в спільну квартиру, прожили вони там небагато часу. В Нікопольському міськрайонному суді знову знаходиться справа стосовно того факту, що позивачка з сином вимушені проживати в квартирі її батьків. Так відповідач піклується про свого сина, переживає за те, де він живе, що їсть тощо. Після судового засідання, коли вони всі разом намагались переконати відповідача піти до нотаріуса, він пообіцяв написати заяву до суду, що не заперечує проти розгляду цивільної справи без нього і не заперечує проти задоволення позову. Однак, нічого не написав і сам до суду не прийшов. Тому вважають, що відповідач спеціально намагається затягнути розгляд справи, примушуючи позивачку піти йому на поступки у вирішенні питання з квартирою.

Відповідач в судовому засіданні, яке відбулось 17.12.2015 року, заявив клопотання про надання йому часу для ознайомлення з позовом та укладення угоди з адвокатом. Однак, 22.12.2015 року до суду не прийшов, хоча був повідомлений про розгляд справи під звукозапис та власноручний підпис. Про причини неявки до суду суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Суд визнає неявку відповідача неявкою з неповажних причин і розцінює як намагання навмисно затягнути розгляд справи. Тому вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Представник третьої особи Служби в справах дітей Нікопольської міської ради - в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без своєї участі, проти задоволення позову не заперечувала. Просила суд позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає їх в інтересах дитини.

Представник третьої особи - Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Заслухавши думку позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно Принципу 2 „Декларації прав дитини, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН „Про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.2 ст.154 СК України, батьки мають право звертатись до суду, органів державної влади, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч.1, 2 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.06.2000 року по 28.07.2009 року (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5). Дитина проживає з матірю позивачкою по справі - за адресою: м.Нікополь, вул.Жуковського, 107/49 (а.с.7). Мати матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток (а.с.6, 24). Відповідно довідки, наданої директором ДЮСШ „Електрометалург, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, займається в дитячо-юнацькій спортивній школі „Електрометалург в секції спортивного скелелазіння з 2008 року і по теперішній час. За час занять виконав норматив кандидата в майстри спорту України, входить в склад молодіжної збірної команди України. Є неодноразовим призером та чемпіоном Всеукраїнських змагань. ОСОБА_4 включений до збірної України для участі в міжнародних змаганнях (Молодіжний кубок Світу Австрія, Кубок Європи Китай), які повинні відбутись на початку сезону 2016 року (а.с.6, 24). На думку суду, відповідач по справі безпідставно чинить перешкоди у здійсненні матірю заходів, спрямованих на фізичний, духовний та моральний розвиток сина, оскільки безпідставно чинить перешкоди для розвитку спортивної карєри сина, його кругозору тощо. Зокрема, відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_4 за кордон для участі в міжнародних змаганнях, відпочинку тощо. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особисті.

Суд вважає, що відмова відповідача надати дозвіл своєму неповнолітньому сину на тимчасові поїздки за кордон України для участі в спортивних змаганнях, оздоровлення та відпочинку нічим не обґрунтована і суперечить інтересам дитини.

За таких обставин суд приходить до висновку, що тимчасовий виїзд ОСОБА_4 з матір'ю за межі України не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача як батька дитини.

Керуючись Конвенцією „Про захист прав людини і основоположних свобод, Декларацією прав дитини, ст.10-11, 212-215 ЦПК України, ст.4 п.2 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України від 21.01.1994 року, п.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 231, - В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2, на виїзд за межі України разом з матір'ю ОСОБА_1 в її супроводі, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, для участі в міжнародних змаганнях, на оздоровлення та відпочинок, з моменту набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною 18-ти років, тобто до 09 листопада 2018 року. Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., сплачений нею при подачі позову до суду. В інших позовних вимогах відмовити. На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_5