Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Канола-Поділля» до ОСОБА_1, фермерського господарства «Аграрник-К» про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Канола-Поділля», яке діє через представника Коберського Андрія Павловича, на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Канола-Поділля» (далі - ТОВ «НВП «Канола-Поділля»), звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 червня 2009 року було зареєстровано укладений між ним та ОСОБА_1 договір оренди землі. Договір укладено строком на п'ять років. Орендар виконуючи умови пункту 8 договору до закінчення строку його дії, а саме 11 квітня 2014 року, направив орендодавцю письмову пропозицію із проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, на що орендодавець не відреагувала. Після подачі позову, ТОВ «НВП «Канола-Поділля» стало відомо, що 12 червня 2014 року між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Аграрник-К» (далі - ФГ «Аграрник-К») укладено договір оренди землі.

На підставі вказаного, позивач просив визнати недійсним зазначений договір оренди землі від 12 червня 2014 року та визнати поновленим договір оренди між ОСОБА_1 та ТОВ «НВП «Канола-Поділля».

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ТОВ «НВП «Канола-Поділля», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 5,4232 га, яка розташована на території Новоселицької сільської ради Полонського району Хмельницької області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

31 січня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано у Полонському відділі Хмельницької регіональної філії Центру Державного земельного кадастру 01 червня 2009 року.

Відповідно до п. 8 вказаного договору, його укладено на 5 років, до 31 січня 2014 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

11 квітня 2014 року позивач надіслав орендодавцю лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк.

12 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ФГ «Аграрник-К» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не було дотримано, встановленої ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» процедури для реалізації переважного права на поновлення договору.

Колегія суддів вважає, що вказаний висновок судів є законним і обґрунтованим.

Так, за змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Відповідно до пункту 43 договору оренди земельної ділянки, укладеного з позивачем, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми.

Разом із тим, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Таким чином, у момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року.

Ходжабрханова М.П. та ТОВ «НВП «Канола-Поділля» дійшли згоди щодо істотних умов договорів оренди земельних ділянок, скріпивши у січні 2009 року договори своїми підписами, що і є моментом укладення договорів, а тому твердження скаржника, що датою укладення договору оренди земельної ділянки є дата його державної реєстрації є безпідставними.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Так, у частинах 1-5 ст. 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі, його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі, орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

З указаного вбачається, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення про розірвання договору оренди землі.

Частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами 8, 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 лютого 2015 року в справі № 6-219цс14.

Із матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що позивач надіслав ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк 11 квітня 2014 року, тобто після закінчення 31 січня 2014 року строку договору оренди землі, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивачем не було дотримано встановленої ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» процедури для реалізації переважного права на поновлення договору, а саме орендар до закінчення строку дії договору не повідомив відповідачів в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк.

Крім того, судами встановлено, що позивачем у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що товариство продовжує користуватися спірною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

З урахуванням вказаного, суди дійшли правильного висновку, що підстав, передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі», для поновлення договору оренди від 31 січня 2009 року немає.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову, які необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Канола-Поділля», яке діє через представника Коберського Андрія Павловича, відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана