Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 14 серпня 2008 року було укладено кредитний договір № 4157, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 348 000 грн під 20,5 % річних строком на 120 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 13 серпня 2018 року. Додатковим договором № 2 від 19 жовтня 2011 року сторони змінили термін остаточного погашення кредиту та встановили, що остаточне погашення має відбутися не пізніше 30 жовтня 2011 року.

Відповідно до п. 1.5 укладеного між сторонами договору позичальник зобов'язався щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 2 900 грн та сплачувати проценти нараховані на залишок заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки № 4954 від 14 серпня 2008 року, згідно якого поручитель зобов'язалась перед банком відповідати солідарно та в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором.

Крім того, 14 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицькою О.Р. за реєстровим номером № 1593, відповідно до якого в іпотеку банку передано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

Вказує, що позичальник свої зобов'язання із виконання умов укладеного договору належним чином не виконує, а тому станом на 12 травня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 455 079, 64 грн, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 209 901, 84 грн, пені у розмірі 117 201, 17 грн, загальної суми 3 % річних у розмірі 23 582, 24 грн та загальної суми втрат банку від інфляції у розмірі 104 394, 39 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 455 079, 64 грн та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13 листопада 2014 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У справі встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 14 серпня 2008 року було укладено кредитний договір № 4157, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 348 000 грн під 20,5 % річних строком на 120 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 13 серпня 2018 року. Додатковим договором № 2 від 19 жовтня 2011 року сторони змінили термін остаточного погашення кредиту та встановили, що остаточне погашення має відбутися не пізніше 30 жовтня 2011 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки № 4954 від 14 серпня 2008 року, згідно якого поручитель зобов'язалась перед банком відповідати солідарно та в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором.

Крім того, 14 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицькою О.Р. за реєстровим номером № 1593, відповідно до якого в іпотеку банку передано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

Судовим наказом Луцького міськрайонного суду від 13 травня 2010 року достроково стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 у солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 357 796, 51 грн (а. с. 54).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23 грудня 2011 року розстрочено виконання судового наказу від 13 травня 2010 року до серпня 2018 року відповідно до графіку, який визначає щомісячний платіж у розмірі 2 935, 71 грн (а. с. 55).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла станом на 12 травня 2014 року у розмірі 455 079, 64 грн та складається із суми боргу за тілом кредиту у розмірі 209 901, 84 грн, пені у розмірі 117 201,17 грн, 3 % річних у розмірі 23 582, 24 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 104 394, 39 грн, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування пені й інших сум за прострочення виконання грошового зобов'язання після судового наказу не ґрунтується на вимогах закону; із того, що боржник сумлінно виконує ухвалу суду про розстрочення виконання судового наказу відповідно до встановленого графіку, що не завдає збитків іпотекодержателю та не змінює обсяг його прав, та відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Сама по собі наявність судового рішення, судового наказу про стягнення боргу не є підставою для заборони стягнення пені та застосування ст.625 ЦК України через непогашення боргу, але в даній справі встановлено, що виконання судового наказу розстрочено судовим рішенням до 2018 року.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, підставою задоволення вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є неналежність виконання основного зобов'язання.

Встановивши, що виконання судового наказу про дострокове стягнення кредитної заборгованості ухвалою суду розстрочено, а також обставини належного виконання ухвали про розстрочку виконання судового наказу про стягнення кредитної заборгованості, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновок суду щодо неможливості стягнення штрафних санкцій після судового рішення (наказу) про стягнення кредитного боргу є неправильним, але із врахуванням обставин справи, не впливає на правильність рішення суду в цілому про відмову у позові.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко