Справа № 357/6126/15-ц Головуючий у І інстанції Голуб А. В.
Провадження № 22-ц/780/6595/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про дострокове розірвання договору та повернення суми предоплати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про дострокове розірвання договору та повернення суми предоплати.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що після підписання договору виникли обставини, які значною мірою позбавляли його того, на що він розраховував при укладанні цього договору і подальше виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін.

Вказував, що ним було направлено листа ОСОБА_5, в якому було запропоновано розірвати договір достроково та повернути авансовий платіж з урахуванням виконаних робіт.

12.02.2015 року позивачем було отримано від ОСОБА_5 угоду про дострокове припинення дії договору, де стояла сума виконаних робіт за завищеними розцінками. При особистій зустрічі з відповідачкою, позивач попросив її дати пояснення звідки зявилася ціна, яка не відповідає умовам договору, на що відповідачка відповіла, що ці кошти вона заробила. Сторони не змогли домовитися і знайти компроміс, а тому звернувся з позовом до суду.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просив достроково розірвати договір на дизайн проект від 26.01.2015 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, стягнути з відповідачки на його користь авансовий платіж в розмірі 8416 грн. та 1000 грн. упущеної вигоди, а також вирішити питання щодо судового збору.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Розірвано договір на дизайн проект від 26.01.2015 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 8416 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволені заявлених позовних вимог з підстав неправильного застосування судом норм процесуального права, а також з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 26.01.2015 року був укладений письмовий договір на дизайн проект.

Згідно до п. 1.1. договору на дизайн проект Замовник доручає і зобовязується прийняти і оплатити результат виконаних робіт, а Виконавець приймає на себе зобовязання розробити дизайн-проект інтерєра примішення, загальною площею 165 м2, яке знаходиться за адресою: пров. Карбишева 40 м. Біла Церква.

Відповідно до п. 1.2. договору на дизайн проект, види робіт, обєм і зміст проектної документації, які являються предметом даного договору, визначені в: «Завданні на проектування» (Додаток №1) до даного договору. А в п. 1.3. вказаного договору зазначено, що роботи, які не враховані в Додатку №1 при виникненні необхідності, виконуються на підставі додаткових угод.

Згідно до п.2.1. договору на дизайн проект, Виконавець приступає до виконання робіт з момента (дати) оплати 50% грошової суми згідно п. 3.2 і надання Виконавцю вихідних даних, передбачених п. 4.6.1 даного договору.

В п. 3.1. договору на дизайн проект зазначено, що розрахунок по даному договору проводиться в гривнях, готівковими грошовими коштами в касу Виконавця. Загальна вартість робіт, передбачених даним договором складає суму: 30 000 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору на дизайн проект, Виконавець зобовязується: 4.1.1. у встановлений договором строк п. 2.2. виконати і передати Замовнику дизайн-проект приміщен ня, розроблений на підставі Додатку №1; 4.1.2. інформувати Замовника по любому його запиту про стан справ по виконанню даного договору; 4.1.3. не вносити без попереднього погодження в письмовій формі з Замовником зміни в проектну документацію, які впливають на вартість і строки виконання робіт.

В п. 5.1. договору на дизайн проект передбачено, що сторони зобовязуються повідомляти один одного про обставини, які можуть привести до спричинення шкоди любій із сторін негайно по виявленню таких обставин.

Відповідно до п. 6.1. спірного договору, всі зміни і доповнення до даного договору здійснюються в письмовому вигляді за взаємною згодою сторін. А в п. 6.2. вказаного договору зазначено, що суперечки по договору вирішуються шляхом переговорів безпосередньо між сторонами, а в разі не досягнення згоди у відповідному суді, згідно діючого законодавства України.

Місцевим судом встановлено, що в день підписання вказаного договору на дизайн проект ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 10500 грн. предоплату, яка вказана в п. 3.4 договору на дизайн проект.

04.02.2015 року ОСОБА_7 письмово звернувся до ОСОБА_5 з листом, в якому вказав, що відповідно до п.п. 5.1, 6.1,6.2 договору на дизайн проект від 26.01.2015 року і ст. 651 ЦК України «істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору», ч. 2 ст. 188 ГК України та пропонував розірвати договір від 26.01.2015 року достроково та просив повернути йому предоплату, з врахуванням виконаних робіт.

12.02.2015 року ОСОБА_5 склала письмову угоду про дострокове припинення дії договору і у п. 3 вказаної угоди зазначено, що зобовязання сторін по вищеназваному договору припиняються з моменту вступу в силу даної угоди. Зобовязання сторін, до виконання яких сторони вже приступили будуть виконані наступним чином:

у звязку з заявою ОСОБА_7 від 04.02.2015 року, ОСОБА_5 повертає залог з врахуванням виконаних ОСОБА_5 робіт, а саме: - проведення обмірних робіт приміщення, вказаного в п. 1.1. вищеназваного договору; розробка плана розстановки меблів; візуалізація інтерєра ванної кімнати; візуалізація інтерєра кабінета (розробка закінчена на стадії 70% готовності, по причині отримання заяви ОСОБА_7 від 04.02.2015.) Загальна вартість виконаних робіт: 6 470 грн., залог який повертається складає суму: 4 030 грн.

Вказана угода була підписана ОСОБА_5, але ОСОБА_7 відмовився підписувати вказану угоду, оскільки згідно його розрахунків ОСОБА_5 виконано роботи по договору на дизайн-проект від 26.01.2015 року на загальну суму 2 084 грн. і сума, яка підлягає поверненню становить 8 416 грн.

На виконання договору на дизайн проект від 26.01.2015 року ОСОБА_5 надала ОСОБА_7 диск DVD, на якому містилися виконані нею роботи.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 були частково виконані роботи передбачені в Додатку №1 до договору на дизайн-проект від 26.01.2015 року, а саме:

завдання на проектування, де вказаний зміст робіт, які виконуються при розробленні дизайн проекта інтерєра приміщення, а саме: обмірне креслення (заміри приміщень), план розташування меблів (опрацьована площа 165м2); візуа лізація інтерєра в програмі 3D Studio Max було зроблено 3 види ванної кімнати площею 8,5 м2 та було зроблено 1 варіант-проект; візуалізація інтерєра в програмі 3D Studio Max було зроблено 70% дизайн-проекта кабінета площею 23,4 м2 та зроблено 1 варіант-проект.

Тобто відповідачкою було виконано візуалізацію інтерєра в програмі 3D Studio Max, а саме: 1 варіант-проект ванної кімнати площею 8,5 м2, та 1 варіант-проект кабінета площею 23,4 м2, а умовами договору на дизайн-проект передбачено до 3-х варіантів. Представник позивача вказував на те, що відповідачка повинна була зробити 2 варіанти візуалізації інтерєра в програмі 3D Studio Max ванної кімнати площею 8,5 м2, та кабінета площею 23,4 м2.

Представник позивача і відповідачка у суді підтвердили, що вартість робіт по обмірному кресленню (заміри приміщень) та плану розташування меблів (опрацьована площа 165м2) в загальній сумі становить 500 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, поясненнями сторін та свідків, допитаних в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 було не в повній мірі було виконано умови договору, а тому необхідно розірвати договір на дизайн проект від 26.01.2015 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7. Крім того, суд першої інстанції вважав, що стягненню підлягає попередня оплата в розмірі не виконаної частини роботи 8 416,00 грн., які складаються: 21 000 грн. (вартість розробки дизайн-проекта за договором на дизайн проект) : 165 м2 (загальна площа приміщення) = 127,30 грн. (вартість 1 м2). 127, 30 грн. х 8,5 м2 (площа ванної кімнати) = 1 082 грн. (вартість 2-х варіантів дизайн-проекта ванної кімнати) : 2 = 541, 00 грн. 127,30 грн. х 23,4 м2 (площа кабінета) = 2 978,80 грн. (вартість 2-х варіантів дизайн-проекта кабінета) : 2 = 1489,40 грн. х 70% = 1042,60 грн. 541,00 + 1042,60 грн. + 500 грн.= 2084,00 грн. (загальна вартість виконаної роботи). 10 500 грн. (предоплата) - 2084,00 грн. = 8 416,00 грн. (сума яка підлягає поверненню).

З такими висновками погоджується судова колегія, виходячи із наступного.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч. 4 ст. 849 ЦК України, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Статтями 10 та 60 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відповідач не надала суду належних та допустимих письмових доказів на підтвердження своїх доводів щодо виконання нею робіт у більшому розмірі ніж зазначено позивачем, відсутність яких підтвердила також в судовому засіданні під час розгляду справи апеляційним судом, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції, що позов є частково доведеним та обгрутнтованим.

Інших підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає, оскільки вважає, що судом першої інстанції правильно було встановлено правовідносини сторін та застосовано норми законодавства, які регулюють ці правовідносини.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

ОСОБА_3