Справа № 362/122/15-ц Головуючий у І інстанції Медведєв К. В.
Провадження № 22-ц/780/6417/15 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 46 10.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ярун Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом Заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2015 року позивач в інтересах держави звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що Державному підприємству "Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України" на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 971,21 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_1 від 20.05.2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102.

Рішенням Глевахівської селищної ради №495-22-У від 12.06.2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 передано у приватну власність земельні ділянки площею по 0,10 га кожному для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. На підставі вищевказаного рішення селищної ради ОСОБА_4 видано державний акт серії НОМЕР_2 від 10.06.2009 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3; ОСОБА_2 видано державний акт серії НОМЕР_4 від 22.04.2010 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5.

Разом з тим, рішення Глевахівської селищної ради №495-22-У від 12.06.2008 року є незаконним, оскільки згідно інформації Управління Держземагентства у Васильківському районі земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5 мають перетин із земельними ділянками ДП "ДСВ ІФРГ НАН України".

Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЗК України земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук є власністю держави і не можуть передаватися у приватну власність.

Частиною 1 ст. 149 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Національна академія наук України не погоджувала вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5, а тому Глевахівська селищна рада, прийнявши рішення про передачу цих ділянок у приватну власність, діяла в порушення ст.ст. 84, 149 Земельного кодексу України, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності НАНУ, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», в зв»язку з чим її рішення від 12.06.2008 року підлягає скасуванню, а видані на його підставі на ім»я відповідачів державні акти - визнанню недійсними.

Враховуючи викладене, прокурор просив визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради № 495-22-V від 12.06.2008 року; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10.06.2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0998 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована по АДРЕСА_1, та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 22.04.2010 року, виданий на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером НОМЕР_5, яка розташована по АДРЕСА_2, та скасувати його державну реєстрацію; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вищевказані земельні ділянки на користь Головного управління Держземагентства у Київській області та Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України»; визнати відсутнім право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано рішення Глевахівської селищної ради № 495-22-V від 12.06.2008 року в частині передачі у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельних ділянок.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10.06.2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0998 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована по АДРЕСА_1, та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 22.04.2010 року, виданий на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером НОМЕР_5, яка розташована по АДРЕСА_2, та скасовано його державну реєстрацію.

Витребувано на користь Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вищевказані земельні ділянки.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Державному підприємству "Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України" на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 971,21 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_1 від 20.05.2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102 (а.с.41-45).

Також встановлено, що рішенням Глевахівської селищної ради №495-22-У від 12.06.2008 року передано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у приватну власність земельні ділянки площею по 0,10 га кожному для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с.11-12). На підставі вищевказаного рішення селищної ради ОСОБА_4 видано державний акт серії НОМЕР_2 від 10.06.2009 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 (а.с.13); ОСОБА_2 видано державний акт серії НОМЕР_4 від 22.04.2010 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5 (а.с.14).

Рішенням господарського суду Київської області від 31.12.2008 року припинено право постійного користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» земельною ділянкою загальною площею 387,19 га та вилучено її на користь Глевахівської селищної ради Київської області.

В подальшому, рішенням господарського суду Київської області від 21.04.2010 року задоволено подання Васильківського міжрайонного прокурора про перегляд вищевказаного рішення за нововиявленими обставинами, рішення господарського суду Київської області від 31.12.2008 року скасовано та прийнято нове рішення, яким в позові Глевахівської селищної ради відмовлено в повному обсязі. Постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2011 року касаційну скаргу Глевахівської селищної ради залишено без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02.07.2010 року залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що передача спірних земельних ділянок у власність відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відбулася з порушенням вимог земельного законодавства та прав державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЗК України земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук є власністю держави і не можуть передаватися у приватну власність.

Частиною 1 ст. 149 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

За правилами ч. 9 ст. 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених ч. ч. 5 - 8 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені ґрунти та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерново-буроземні глибокі і середньо глибокі ґрунти; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму, дернові глибокі ґрунти Закарпаття; торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини; землі, надані в постійне користування НВАО «Масандра» та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Частиною 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» передбачено, що вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Враховуючи те, що Національна академія наук України не погоджувала вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що Глевахівська селищна рада, постановивши рішення про передачу у власність відповідачів земельних ділянок, діяла з порушенням встановленого для цього порядку.

Правильним є і висновок суду про порушення прав та інтересів землекористувача ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», що вбачається з наступного.

Так, згідно листа Управління Держземагентства у Васильківському районі від 05.01.2015 року № 10-1009-0.2-2/г-15 земельні ділянки з кадастровими номерами, які зазначені в додатку до цього листа, мають перетин із земельними ділянками ДП "ДСВ ІФРГ НАН України", згідно обмінних файлів. Серед вказаних земельних ділянок є земельні ділянки із кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5.

Лист Головного Управління Держземагенства у Київській області, адресований Васильківській міжрайонній прокуратурі Київської області, містить графічне зображення (викопіювання) із зазначенням місць взаємного розташування земельної ділянки ДП "ДСВ ІФРГ НАН України" та земельних ділянок із кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5, з яких вбачається, що ці земельні ділянки мають перетини із земельною ділянкою, наданою в користування ДП "ДСВ ІФРГ НАН України".

Згідно листа НАН України від 24.02.2015 року № 16/72-40 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_5 розташовані на землях ДП "ДСВ ІФРГ НАН України" і згоди на їх вилучення зі складу земель ДП "ДСВ ІФРГ НАН України" не надавала.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду в частині незаконності передачі земельних ділянок із користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» у власність фізичних осіб, оскільки не було згоди землекористувача на таке вилучення, однак вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом»якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку.

Загальний строк позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України становить 3 роки. Відповідач ОСОБА_2 подала суду заяву про застосування судом позовної давності при вирішенні спору по суті. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно вимог ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції» N475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації, п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.51).

Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов»язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак - ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

Згідно із ч.2 ст.45 ЦПК України прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

За змістом ч.1 ст.46 ЦПК України органи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу, звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов»язки особи, в інтересах якої вони діють.

Отже, норми, встановлені ч.1 ст.261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів; перебіг позовної давності в такому разі починається від дня, коли про порушення інтересів дізнався орган, в інтересах якого і подано до суду прокурором позовну заяву.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що право прокурора на пред»явлення позову виникло у 2008 році, коли про порушення права мало стати відомо ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», частину земельної ділянки якого було передано у власність відповідачів рішенням Глевахівської селищної ради від 12 червня 2008 року. Строк позовної давності за цими вимогами сплив 12 червня 2011 року, а з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 14 січня 2015 року. Дія Закону №4176-VI, на який помилково послався суд першої інстанції в своєму рішенні, не розповсюджується на виниклі правовідносини, оскільки цей закон був прийнятий після спливу позовної давності.

Прокурором в судовому засіданні не заявлялось клопотання про поновлення строків позовної давності та не надавались докази поважності їхнього пропуску.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що порушене право ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» на користування спірною земельною ділянкою не підлягає захисту внаслідок спливу позовної давності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову Заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: