АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5397/15
Справа № 646/3047/13-ц Головуючий 1 інстанції Васильєва О.О.
Категорія: договірні Доповідач: Коровін С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів : - ОСОБА_2

ОСОБА_3

При секретарі: - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитних договорів недійсними з застосуванням наслідків недійсності,-

встановив:

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та просив суд визнати недійсним з моменту укладення Кредитний договір № МL-701/041/2006 від 10.03.2006 р., укладений між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк»; визнати недійсним з моменту укладення Кредитний договір № МL-701/336/2008 від 04.06.2008 р., укладений між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк»; зобов'язати ПАТ «ОТП Банк», приймати від ОСОБА_5 залишок коштів, що залишиться після приведення сторін у попередній стан, що існував до укладення Кредитного договору № МL-701/041/2006 від 10.03.2006 р. у сумі 44944,07 грн. рівними частинами у гривні, протягом 44 місяців по 1000 грн. на місяці, а в останній місяць 944,07 грн.; зобов'язати ПАТ «ОТП Банк» приймати від ОСОБА_5 залишок коштів, що залишиться після приведення сторін у попередній стан, що існував до укладення Кредитного договору № МL-701 /336/ 2008 від 04.06.2008 р., у сумі 135534,21 грн.. рівними частинами у гривні, протягом 100 місяців по 1350 грн. на місяць, а в останній місяць 534, 21 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 10.03.2006 р. між позивачем та відповідачем, був укладений Кредитний договір № МL-701/041/2006 (Кредитний договір 1) про надання кредиту на суму 24 900,00 дол. США, під 10,5 % річних, строком до 10.03.2016р. 04/06/2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір № МL- 701/336/2008 (Кредитний договір 2) про надання кредиту на суму 37 906,70 доларів США, зі сплатою 12,49 % річних, строком до 05.06.2023 р.

Звернувшись до юриста за правовою допомогою, після аналізу умов кредитних договорів, позивач з'ясував, що при укладенні договорів , між позивачем та відповідачем фактично не було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитних договорів, оскільки у договорах не узгоджений розмір абсолютного подорожчання кредиту за весь термін кредитування та реальна процентна ставка.

В момент підписання Кредитного договору 1 позивачу було надано Додаток №1 до кредитного договору 1 «Графік повернення кредиту та сплати процентів», в ньому вказана тільки сума оплати тіла кредиту та відсотків.

В момент підписання Кредитного договору 2 позивачу було надано Додаток № 1 до кредитного договору 2 «Графік платежів», але роз'яснювальна робота з поясненням цифрових значень у таблиці не була проведена.

Позивач вважав, що відповідач не виконав умови Закону України «Про захист прав споживачів», свідомо не надав позивачу, перед укладанням Кредитного договору та після його укладання, інформації, що передбачена вимогами п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», для того, щоб вплинути на здійснення позивачем вибору щодо отримання кредиту саме у відповідача, так як побачивши реальну процентну ставку та розмір абсолютного подорожчання кредиту, позивач міг відмовитись від тримання кредиту у відповідача, та звернутися до іншого банку.

Також позивач зазначав, що істотними умовами кредитного договору, як споживчого кредитного договору, відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну, строк його дії. Детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом а умови, визначені у Постанові НБУ № 168 та ЗУ «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_5 вважає, що під час укладення кредитного договору відповідач приховав від позивача повну та об'єктивну інформацію, щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позивачем, як позичальником свідомого вибору. Вважає, що мотивом обману було отримання відповідачем додаткового прибутку.

Факт приховування важливої інформації перед підписанням договору та невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених з метою отримання прибутку, в даному випадку і є умислом в діях відповідача.

У зв'язку з тим, що позивач не має вищої освіти в галузі фінансів та банківської діяльності, цим скористався відповідач, обманув позивача з метою отримання додаткового прибутку, вказане є порушенням чинного законодавства та є неприпустимим в господарській діяльності. Позивач стверджував, що у кредитному договорі не вказано загальної сукупної вартості кредиту та процентної ставки. Під час укладання договорів відповідачем не були дотримані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ № 168. Позивача було введено в оману, оскільки останній не має юридичної освіти. Під укладання договорів сторонами не було досягнуто всіх істотних умов.

Представник відповідача в суді першої інстанції пояснила, що під час укладання кредитних договорів сторони досягли всіх істотних умов. Бажання позивача на укладання договорів було вільним. Просила застосувати строк позовної давності.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харькова від 04 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що відповідачем порушено Закон України «Про захист прав споживачів».

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.03.2006 року між сторонами було укладено Кредитний договір № МL-701/041/2006 (Кредитний договір 1) про надання кредиту на суму 24 900,00 дол. США, під 10,5 % річних, строком до 10.03.2016р.

04.06.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір № МL- 701/336/2008 (Кредитний договір 2) про надання кредиту на суму 37 906,70 доларів США, зі сплатою 12,49 % річних, строком до 05.06.2023 р.

У відповідності до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідносини згідно яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (крелитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.11 ЦК України зобовязання виникають з договорів та інших правочинів.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на відновлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Судом першої інстанції зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Правочин є правомірним, згідно ч.2 ст.214 ЦК України, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені з ними, та умови,ь які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами кредитного договору, у відповідності до вимог ст.638, 1054 ЦК України, є умови про мету,суму і строки кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно п.7.2 договору № МL- 701/336/2008 підписанням зазначеного договору сторони підтверджують, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченому договором. Відповідно до тексту кредитного договору № МL-701/041/2006 сторони погодили всі істотні умови договору, в тому числі, відповідно до п.5 договору, які викладені в часині №2 , яка є невідємною частиною зазначеного договору.

Згідно текстів договорів відповідач (банк) надав клієнту (позивачу у справі) перед укладенням кредитних договорів інформацію щодо умов кредитування , а саме щодо мети кредитування, суми кредиту, забезпечення за кредитом, строку кредитування, процентної ставки, валюти кредитування, погашення кредиту, у тому числі дострокових, комісійних платежів.

Встановлено судом, що перед укладенням кредитних договорів позивач отримав усю необхідну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо мети кредитування, суми кредиту, забезпечення за кредитом, строку кредитування, процентної ставки, враховуючи валюту кредитування, погашення кредиту, в тому числі дострокового, комісійних витрат.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що клієнт банку ОСОБА_5 отримав перед укладанням договору від банку інформацію передбачену вимогами діючого законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги ст.11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів». Тексти договорів містять усі істотні умови: предмет договору, строки і порядок кредитування, в тому числі погашення кредиту, оплати відсотків, обовязки позичальника та банку, відповідальність позичальника, в тому числі у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання за договором, забезпечення зобовязання.

Суд обґрунтовано визнав, що сторони при укладенні договору погодили усі істотні умови, форму та зміст договору відповідно до вимог ст.203 ЦК України.

Перед укладенням договору банк надав позичальнику інформаційний лист, згідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо можливих ризиків під час укладення договору про надання кредиту в іноземній валюті. Зазначене підтверджується підписом позивача у договорі.

Посилання позивача та його представника на те, що при укладенні договорів не було досягнуто сторонами всіх істотних умов відповідно до чинного законодавства України, яке регулює питання кредитних взаємовідносин, не знайшли свого підтвердження у суді першої інстанції. Не доведено це і в апеляційному суді.

Відповідно до ст.627 ЦК України Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. . Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ст.229-233 ЦК України, вчинений під впливом помилки, обману, насильства зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини правочин, є оспорюваним.

Суд першої інстанції обґрунтовано керувався розясненнями п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Згідно п.20 зазначеної постанови Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Позивачем не доведено і не надано доказів на підтвердження того, що кредитні договори з банком були укладені внаслідок обману, а також, що при укладенні кредитних договорів позивач був введений в оману.

Оскільки позивачем та його представником не надано доказів і не наведено підстав для визнання договорів недійсними, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія суддів погоджується з рішенням суду і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -