У х в а л а

8 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 9 липня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Ізмаїльська міська рада, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 9 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 у вказаній справі з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

23 червня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 та 31 жовтня 2012 року, 22 квітня 2015 року, 27 лютого 2013 року і постанову Петровського районного суду м. Донецька від 11 квітня 2014 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 15 грудня 2014 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, та відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновками місцевого суду та суду апеляційної інстанції про недоведеність заявницею поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, а відтак і відсутність правових підстав для визначення додаткового строку подання заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на які заявниця посилається як на приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції вказаної норми матеріального права, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 31 жовтня 2012 року касаційний суд, направляючи справу на новий судовий розгляд, зазначив про невстановлення судами фактичних обставин справи, а також про необхідність з'ясування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини;

- в ухвалі від 24 жовтня 2012 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що позивачка не була позбавлена можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а її юридична необізнаність не є поважною причиною для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини;

- в ухвалі від 22 квітня 2015 року касаційний суд, направляючи справу на новий судовий розгляд, зазначив про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано фактичні обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та не враховано роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» щодо поважності причин на вчинення спадкоємцем дій для прийняття спадщини;

- в ухвалі від 27 лютого 2013 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що наведені позивачкою причини пропущення строку для прийняття спадщини, а саме стан її здоров'я, є поважними і такими, що могли перешкодити їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Постанова Петровського районного суду м. Донецька від 11 квітня 2014 року, на яку заявниця також посилається на підтвердження підстави перегляду судового рішення суду касаційної інстанції від 15 грудня 2014 року, не може слугувати прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки не є судовим рішенням касаційного суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Ізмаїльська міська рада, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 9 липня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін