Справа № 448/913/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"08" грудня 2015 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Галина В.П.,

при секретарі Задорожній В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Самборі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Львівської області та ОСОБА_3 про визнання недійсним рішень та державного акта на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом посилаючись на те, що йому на підставі рішення ОСОБА_2 міської ради від 04.02.2003 року за № 16 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,733 га, яка розташована за адресою: м.Мостиська, вул.Промислова, 2, для обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд. Право власності на цю ділянку посвідчене ОСОБА_4 актом на право власності на земельну ділянку від 11.04.2003 року серія ЛВ № 000058. На вказаній земельній ділянці розташовано житловий будинок, який належить позивачу на праві приватної власності, яке зареєстроване за ним 05.04.2004 року.

Відповідачка по справі ОСОБА_3, набула право власності на будинок за адресою: Львівська область, м. Мостиська, вул. Промислова, 4 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2003 року. Право власності на зазначений будинок за відповідачкою було зареєстроване 29.12.2003 року. На момент укладення вказаного договору, між продавцем ТзОВ «Електрол» та покупцем ОСОБА_3, за продавцем земельна ділянка, на якій розташований зазначений будинок, на жодній правовій підставі закріплена не була, а відтак в силу ст. 120 ЗК України, у покупця ОСОБА_3 з укладенням зазначеного договору право власності або користування на земельну ділянку не виникало. Земельна ділянка на якій розташований придбаний ОСОБА_3 будинок, перебувала в комунальній власності ОСОБА_2 міської ради. Саме тому на початку 2005 року ОСОБА_3 звернулась у ОСОБА_2 міську раду із заявою про передачу їй у приватні власність земельної ділянки на якій розташований придбаний нею у власність будинок.

Право власності на земельну ділянку за адресою: Львівська область, м.Мостиська, вул.Промислова, 4, ОСОБА_3 набула на підставі рішень ОСОБА_2 міської ради: № 107 від 22.04.2005 року «Про передачу безоплатно у приватну власність земельної

ділянки для обслуговування індивідуального житлового будинку по вул. Промислова, 4, ОСОБА_3І.»; № 25 від 27.06.2006 року «Про затвердження технічної документації з врахуванням змін і уточнень при обмірі земельної ділянки для видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3І.». Виникло право власності у ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку, в силу приписів ст.ст. 125, 126 ЗК України на підставі Державного ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 513047 від 07.11.2006 року.

Прийняття ОСОБА_2 міською радою рішень та видачі ОСОБА_3, на їх підставі Державного ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 513047 від 07.11.2006 року, на думку позивача відбувалось з порушення норм Земельного Кодексу України та без дотримання відповідних процедур, а тому з врахуванням наведеного просить суд визнати недійсними вказані рішення ОСОБА_2 міської ради, а також ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 513047 виданий ОСОБА_3 07.11.2006 року; судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_5 підтримав заявлений позивачем позов, наполягав на його задоволенні. Додатково пояснив, що дана позовна заява розбита на дві основних підстави і там ряд мотивів на які вони наголошують. По-перше, оскарження прийнятих ОСОБА_2 міською радою рішень. ОСОБА_2 міська рада порушила ст. 118 ЗК України при прийнятті рішення щодо надання земельної ділянки ОСОБА_3 Безспірним залишається факт, що відповідачка на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2003 року придбала житловий будинок. ОСОБА_6 земельної ділянки, то вона перебувала у міській комунальній власності. У 2005 році ОСОБА_3 звертається у ОСОБА_2 міську раду із заявою про передачу їй у приватну власність земельної ділянки для обслуговування будинку, позаяк там розміщений будинок, який дійсно належить їй на праві власності. Як передбачено у Постанові Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо будинок був набутий у приватну власність до 31.12.2003 року, тоді земля передається на підставі рішення міської ради. Оскільки така земельна ділянка є комунальною власністю міста, а відтак згідно ст. 118 ЗК України, мало би бути прийняте рішення про розробку проекту відведення цієї земельної ділянки, надання дозволу відповідачці на розробку проекту відведення земельної ділянки для передачі у власність. Міська рада цього не робить. І наступне рішення повинно бути про затвердження проекту відведення та передачу у власність земельної ділянки. У 2006 році приймається рішення про затвердження технічної документації. Примаючи таке рішення ОСОБА_2 міська рада порушує норми Земельного Кодексу України. Також слід відмітити, що ОСОБА_1 не підписував ОСОБА_6 про погодження меж земельної ділянки.

Будинок позивачем був збудований у 2003 році. У 2004 році йому було надано право власності.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради у судове засідання не зявився, подано заяву з клопотанням про розгляд справи у відсутності представника на підставі наявних у матеріалах справи документів та подальше повідомлення про результати розгляду справи. Згідно поданого суду заперечення відомо про заперечення проти позову даним учасником спору.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи.

Представник відповідачки ОСОБА_7 у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Додатково пояснила, що позивач не є належним позивачем по даній справі і право вимоги в даному випадку він не має.

Представник Відповідачки ОСОБА_8 позов заперечив, не згідний на його задоволення. Додатково пояснив, що на його думку, вийшов строк позовної давності при зверненні позивача із вказаним позовом до суду.

ОСОБА_6 суті спору, то відповідно до чинних норм Цивільного і Земельного Кодексу України, ОСОБА_3 набувши право власності на будинок за адресою м. Мостиська, вул.Промислова, 4, де факто стає користувачем земельної ділянки за цією адресою. Тому тут застосовується спрощена процедура приватизації земельної ділянки за ч. 1 ст. 118 ЗК України. Приватизація земельної ділянки позивача за адресою м. Мостиська, вул.Промислова, 2, відбувалась за такою ж спрощеною процедурою, оскільки спочатку він набув у власність частину будинку за вказаною ділянкою. Межу ділянки зі сторони ОСОБА_3 під час приватизації земельної ділянки, ОСОБА_1 погоджував з ТзОВ «Електрол» як сусіднім землекористувачем.

27.06.2006 року ОСОБА_2 міська рада приймає рішення № 25. Як видно з назви рішення, про затвердження технічної документації з врахуванням змін і уточнень при обмірі земельної ділянки для видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3

Відповідно до регламенту ОСОБА_2 міської ради, прийняття рішень сесії відбувається за певною процедурою. Спочатку складається порядок денний, куди вносяться всі питання, які будуть розглядатись на сесії. Далі ведеться протокол сесії, призначається дата час і місце засідання, кількість депутатів, присутніх на засіданні, питання порядку денного винесені на розгляд, інші питання, пропозиції, спосіб їх вирішення і результати голосування. На підставі протоколу готується рішення сесії. Рішення яке набуває статусу документу після підписання його головою, завіряється печаткою. У протоколі сесії № 3 пятого демократичного скликання ОСОБА_2 міської ради від 27.06.2006 року в розділі «порядок денний» під № 25 стоїть питання на розгляд сесії «про затвердження технічної документації з врахуванням змін і неточностей в обмірі земельної ділянки для видачі Державного акту на право власності земельної ділянки ОСОБА_3 В розділі «слухали» стоїть питання «про затвердження технічної документації з врахуванням змін і уточнень при обмірі земельної ділянки для видачі Державного акту на право власності ОСОБА_3 У розділі «вирішили» рішення прийнято згідно проведеного голосування. Враховуючи наведене, на даній сесії приймали саме рішення про затвердження технічної документації з врахуванням змін і уточнень при обмірі земельної ділянки для видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 Якщо, як на думку позивача, тут були порушення, то виникнути вони могли лише з вини тодішнього голови міської ради ОСОБА_9, внаслідок безграмотності. І всі претензії щодо оформлення рішень за період його каденції позивач повинен предявляти тільки до ОСОБА_9

ОСОБА_6 встановлення та узгодження меж, то в цьому документі є зазначена комісія в складі голови ОСОБА_9 та членів комісії, ОСОБА_3 та інших землекористувачів. За достовірність інформації в даному документі відповідає голова комісії ОСОБА_9

На момент предявлення ділянки ОСОБА_3, суміжна межа зі сторони ОСОБА_1 уже була встановлена. Це було в 2003 році під час приватизації його земельної ділянки і з того часу не змінювалась. Виділена вона на місцевості камяною огорожею.

Представник третьої особи Відділу Держземагенства у ОСОБА_2 районі Львівської області (в подальшому Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі Львівської області) у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно поданого суду заперечення відомо про заперечення проти позову даним учасником спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до норм, викладених у ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У відповідності до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Згідно ч. 3 ст. 415 ЦК України, особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

У матеріалах справи наявні копії документів які засвідчують право власності сторін на надані їм земельні ділянки та житлові будинки, а саме позивачу за адресою м.Мостиська, вул. Промислова, 2, 2 «а» та відповідачу за адресою м.Мостиська, вул.Промислова, 4.

Поряд з наведеними нормами слід виходити з наступного.

Як зазначено у ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Документи, які містяться у справі, вказують на наявність порушень зі сторони позивача, незважаючи, що саме він подав позов до суду вважаючи порушеним своє право та не підкріпивши це доказами.

Зокрема, із повідомлення наданого ПП «Проектно-виробнича фірма «Земельно-ресурсний центр» від 18. 07.2013 року № 109 відомо, що при здійсненні виїзду на земельну ділянку за адресою м. Мостиська, вул. Промислова, 4, та перевірці відповідності існуючих меж встановлено, що межі земельної ділянки відповідають зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку ЯН № 513047. ( а.с. 92).

Згідно копії акту перевірки Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 21.08.2013 року № 19/11-ф щодо перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, та копії припису від 21.08.2013 року №19/4-ф, відомо, що ОСОБА_1 без дозволу інспекції проведено у 2009 році реконструкцію існуючого житлового будинку з добудовою по вул. Промислова, 2 а, в м. Мостиська (що відображено у технічному паспорті, виготовленому ОСОБА_2 РБТІ від 18.03.20013 р. № 273) по межі суміжних земельних ділянок із сторони ОСОБА_3 ( а.с. 98-101).

Відповідно до копії постанови Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2014 року у адміністративній справі № 813/83/14 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про скасування припису відомо, що позивачу повністю відмовлено у задоволенні даного адміністративного позову. Серед виявлених судом порушень зі сторони позивача ОСОБА_1, зокрема встановлено, що припис Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області № 19/4-Ф про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 21.08.2013 року є правомірним та скасуванню не підлягає. Вказана постанова набрала законної сили. ( а.с. 108-111).

Як вбачається із копії висновку від 30.10.2015 року № 2241 судової будівельно-технічної експертизи по кримінальному провадженню № 0000684 від 08.10.2013 року, прибудова до будинку, що адресою:Львівська область, м. Мостиська, вул. Промислова, 2 а не відповідає п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських, сільських поселень» та не відповідає п. 5 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт» згідно постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2015 р. № 747). (а.с. 141-144).

Згідно правової позиції, висловленої у постанові Вищого адміністративного суду України по справі № К/800/63711/14 від 15.10.2015 року, де зазначено, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Тобто, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковим під час судового розгляду.

Таким чином, підставами для визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою визнання протиправними рішення є наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Проаналізувавши обставини справи та наведені сторонами докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що вказаний позов є безпідставним, оскільки позивач не надав суду документів, які б засвідчили факт того, що саме він є належним позивачем, права якого в даному випадку порушені, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 321, 373, 377, 393, 415 ЦК України, ст.ст. 120, 155 ЗК України, суд,

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Львівської області та ОСОБА_3 про визнання недійсним рішень та державного акта на право власності на земельну ділянку відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів, з дня його проголошення.

Суддя