Справа № 441/568/14 Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/783/4287/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17 квітня 2015 року у справі за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до ОСОБА_4, третя особа Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою, -

встановила:

Оскарженим рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 17 квітня 2015 року в позові Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до ОСОБА_4, третя особа Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою відмовлено.

Рішення суду оскаржило Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необґрунтованим і незаконним, висновки суду в ньому такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що суд відмовив апелянту в задоволенні позову виходячи з того, що відповідач набув право власності на земельну ділянку раніше, ніж виникло у ДТГО «Львівська залізниця» право користування на земельну ділянку, на якій розміщена бетонна огорожа відповідача. Зазначає, що суд безпідставно не застосував для вирішення спору ст.ст.152,212 ЗК України, ст.ст.16,391 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини. Суд не дав належну правову оцінку доказам долученим до позовної заяви ДТГО «Львівська залізниця», обґрунтованої актом обстеження земельної ділянки в межах території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, складеним комісійно 24.02.2014 року і підписаним інженером землевпорядником, відповідно до якого під час обстеження земельної ділянки залізниці виявлено, що на земельній ділянці в смузі відведення залізниці на 11км+910-11км+930 перегону Рудно-Мшана з правої сторони від осі головної колії за ходом кілометрів, при ширині смуги відведення залізниці 31 м., на відстані 15,5 м від осі першої головної колії ОСОБА_4 встановлено бетонний паркан.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2М на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

02 квітня 2014 року Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» звернулось з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Суховільська сільська рада Городоцького р-ну Львівської обл., про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, вимоги обґрунтовано тим, що 24.02.2014р. під час обстеження земельної ділянки в межах території Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. виявлено, що на 11 км+910м - 11км+930м перегону Рудно-Мшана, з правої сторони від осі головної колії по ходу кілометрів, при ширині смуги відведення залізниці 31 м., відповідач самовільно встановив бетонну огорожу на відстані 15,5 м від осі першої головної колії, чим порушив право позивача на користування земельною ділянкою.

Судом встановлено такі обставини справи.

Із Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №180778 від 06.04.2012р., витягу із технічної документації із землеустрою встановлено, що ДТГО «Львівська залізниця» належить право постійного користування земельною ділянкою площею 10, 6093га на території Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., що є смугою відведення залізниці під залізничним полотном.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №336773 від 17.05.2005р. у власності ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка площею 0, 1208 га для обслуговування житлового будинку, що розташована на на вул. Л.Українки, 48 у с.Суховоля Городоцького району Львівської області.

Як вбачається з акту обстеження земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця», в межах населеного пункту с. Суховоля Городоцького р-ну Львівської обл., від 24.02.2014р. на 11км+910м - 11 км+920м перегону Рудно - Мшана, відповідачем, в смузі відведення залізниці в межах Суховільської сільської ради, на відстані 15,5 м від осі першої головної колії, огороджено частину земельної ділянки та встановлено бетонну огорожу.

Дана земельна ділянка відповідача межує із землями смуги відведення залізниці.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що, оскільки відповідач ОСОБА_4 у порядку, встановленому Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України, набув право власності на земельну ділянку площею 0,1208 га, місцем знаходження частини його земельної ділянки та огорожі є смуга відведення залізниці, право користування якою у позивача по справі виникло після виникнення права власності у відповідача по справі, крім того позивачем по справі позовні вимоги про визнання незаконним Державного акта не ставились.

При цьому суд врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Представник відповідача заперечив апеляційну скаргу мотивуючи тим, що відповідач, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії серія №336773 від 17 травня 2005 року набув право власності на спірну земельну ділянку, а право постійного користування земельною ділянкою для забезпечення функціонування залізничного транспорту ДТГО «Львівська залізниця» виникло 06.04.2012р., тобто лише після оформлення Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою. На час набуття позивачем прав на земельну ділянку, відповідачу вже належала на праві власності земельна ділянка, однак позивачем, при оформленні державного акту на право користування земельною ділянкою межі земельної ділянки з відповідачем не погоджувались.

Судова колегія вважає, що ці посилання заслуговують на увагу з врахуванням встановлених обставин справи.

Згідно акту обстеження земельної комісії Суховільської сільської ради від 25.06.2015 року розміри земельної ділянки в с. Суховоля Городоцького р-ну Львівської області, вул.Л.Українки,48ОСОБА_4 відповідають розмірам його Державного акту на право власності на земельну ділянку і загорожа встановлена відповідно до вказаних розмірів (а.с.110).

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №2829 від 29.10.2015 року фактичний порядок користування земельною ділянкою в с. Суховоля Городоцького р-ну Львівської області, вул.Л.Українки,48ОСОБА_4 відповідає Державному акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА 36773, який видано Управлінням Держкомзему у Городоцькому районі Львівської області.

Крім того у вказаному висновку вказано, що порушення землекористування громадянином ОСОБА_4, зокрема порушення меж та накладання його земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА 36773, який виданий 17 травня 2005 року, на земельну ділянку, яка належитьДТГО «Львівська залізниця» згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №180778, який видано 6 квітня 2012 року Управлінням Держкомзему у Городоцькому районі Львівської області не виявлено (а.с123-125).

Отже незалежно від того, що відбулося накладання земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» (серія ЯЯ №180778 від 06 квітня 2012 року) на земельну ділянку ОСОБА_4 (серія №336773 від 17 травня 2005 року) і площа накладання становить S=0.0335га., суд прийшов до правильного висновку про те, що слід відмовити в задоволенні позову з врахуванням того позивачем по справі позовні вимоги про визнання незаконним Державного акта ОСОБА_4 не ставились.

З врахуванням позовних вимог про усунення перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою суд правильно посилався крім інших норм матеріального права й положення на ст. 152 ЗК України, а тому не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що суд безпідставно не застосував для вирішення спору ст.ст.152,212 ЗК України, ст.ст.16,391 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржуване рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» - відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_5