РІШЕННЯ

іменем України

"14" грудня 2015 р. 145/1418/15-ц

2/145/768/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участі секретаря Мигдальської Н.М.,

позивачки ОСОБА_1,

її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ворошилівської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення сесії Ворошилівської сільської ради та зобов»язання Ворошилівської сільської ради вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом , в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення 28 сесії 6 скликання Ворошилівської І сільської ради №306 від 29.10..2014 року про відмову їй в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вулиці Леніна села Ворошилівка та зобовязати відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вулиці Леніна села Ворошилівки в натурі (на місцевості) та надати у їй приватну власність земельну ділянку, розміром 0.06га ,кадастровий номер -:02: 002:0458.

Вважає рішення № 274 25 сесії 6 скликання Ворошилівської сільської ради від 23.04.2014 року незаконним , так як технічна документація розроблена відповідно вимог ст.55, 120 3емельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003р. № 5462 (із змінами, внесеними згідно із Законами №5462-VI (5462-1 від 16.10.2012), Закону України ,, Про Державний земельний кадастр,, від 22.05.2003р. № 5462 , Порядку ведення державного земельного кадастру , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10. 2012 р. № 1051

Відповідне до витягу з Державного земельного кадастру НВ-05С від 27.01.2014 року, земельній ділянці, на яку розроблена технічна документація, присвоєно кадастровий номер земельної ділянки,а отже , межі даної земельної ділянки встановлені, а відтак необхідності розробки проекту землеустрою щодо її відведення немає.

Крім того, на даній земельній ділянці ніяких будівель не має. Артезіанська свердловина на даний час не збудована і на даній місцевості знаходяться приватні будинки (ціла вулиця).

Вважає, що в оскаржуваному рішенні відповідач просто переписав ч.7 ст. 118 ЗК України, яка передбачає підстави для відмови в затверджені технічної документації.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити з підстав, викладених у ній, а також пояснила, що вона мала город, розміром в 10 соток на місці під»їздної дороги до мосту через річку Південний Буг в с.Ворошиловці, а приблизно в 1990 році при будівництві мосту в неї та інших сусідів їхні городи відібрали і їй надали під город земельну ділянку розміром, 10 соток трохи нижче по правому березі р. Південний Буг в с.Ворошиловці, яким вона користується вже біля 25 років. У 2009 році вона вирішила приватизувати дану земельну ділянку. З цією метою звернулася до Ворошилівської сільської ради із заявою про надання їй у приватну власність вказаної ділянки для ведення особистого селянського господарства та отримала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, але їй надили дозвіл не на 10 соток якими вона користується, а лише на 6 соток, вона погодилась із даним рішенням і більше землі у власність на просила. Вона зразу замовила відповідну документацію, а сільська ради погодила межі даної ділянки. При цьому між ними спірних питань не виникало, а коли вона звернулась за затвердженням виготовленої технічної документації то в супереч законодавства ій намагаються перешкодити в приватизації даної земельної ділянки. Просить позов задоволити.

Представник позивачки ОСОБА_3 позов підтримав із наведених в ньому підстав та будучи допитаним в якості свідка дав показання про те, що він довгий час працював головою правління колгоспу ім.. Свердлова в с. Ворошилівка Тиврівського району, на початку 90 х років колгосп виступав замовником проектно кошторисної документації по будівництву мосту через р.Південний Буг в с.Ворошиловці, та підїзних шляхів до нього. Ряд жителів села серед яких була і ОСОБА_1 мали земельні наділи по правому березі річки, які використовувалися під городи і які були розташовані на місці теперішніх підїздів до вказаного мосту. Дані земельні ділянки в них відібрали і надали такі ж ділянки в інших місцях. Позивачці надали ділянку розміром в 10 соток, через яку тепер виник спір. Коли їй надавали дозвіл на приватизацію ділянки, то дали лише на шість соток і вона погодилась. Їй відмовили в наданні у власність даної ділянки безпідставно, оскільки проект на розміщення артезіанської свердловини за 1969 рік вже не потрібний, ще за існування колгоспу він відмовився від її спорудження і на її місці вже збудовані житлові будинки, а частина земельної ділянки, якою користується позивачка попадала не під місце свердловина, а в її санітарну ( 30 метрову) зону , в якій дозволяється землеробство, що не суперечить її цільовому призначенню навіть , якщо дана свердловина була би зведена. Будинок, на який в запереченнях посилався відповідач на балансі сільської ради не перебував, це будинок колгоспний і він використовувався під медпункт, а потім він особисто передав його під церкву, на даний час він в аварійному стані, ніким не використовується і розташований поза межами спірної ділянки.

Представник позивачки ОСОБА_2 позов підтримав і пояснив, що докази знаходження будь - якої забудови в межах спірної ділянки відсутні, як і відсутні докази перебування будинку бувшого медпункту, а пізніше церкви на балансі сільської ради. Відсутній у відповідача сам проект 1969 року, яким визначалося місце для артезіанської свердловини. Також на вказаному місці зведені житлові будинки і претензій до власників ніхто не має. Посадовими особами Ворошилівської сільської ради погоджено межі вказаної земельної ділянки і як вбачається із акту погодження ніяких спірних питань не виникало При виготовлені техдокументації відповідними фахівціми із належними дозвільними документами жодних обмежень чи перешкод в приватизації спірної земельної ділянки не виявлено. Посадові особи повинні діяти відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції, а рішення про відмову в погодженні зазначеної документації не конкретизоване, не обґрунтоване і надумане, в рішенні зазначено цілий ряд підстав, які суперечливі і жодне з них не конкретизоване та не відповідає дійсності. Якщо в рішенні № 306 були одні причини, то в рішенні № 274 вже йдеться про комунальний будинок, який нібито може завтра передатись спеціалісту, що прийде в село, але не може передатися без землі і знову рішення не було прийнято. В сільській раді також мусять знати, що межі прибережних захисних зон визначаються та виділяються в натурі централізовано, а не кожен громадянин, що хоче отримати земельну ділянку робить це індивідуально.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив, що позивачці відмовлено в затвердженні технічної документації, оскільки в ній не чітко вказано, яким чином відійшла їй земельна ділянка без будинку, який знаходиться у комунальній власності і розташований поза межами вказаної ділянки. Якщо доведеться комусь виділити даний будинок, то біля нього не буде присадибної ділянка, а в селі будинок не може бути без городу. Колись в даному будинку був медпункт, потім церква, а тепер він пустує. Документів що посвідчують право власності територіальної громади на даний будинок надати не може. Відповідно до Генерального плану забудови с. Ворошилівка, (якого він на огляд суду надати не може), в 1969 р. в районі розташування спірної ділянки заплановано спорудження артезіанської свердловини, яка на даний час не споруджена. На сьогодні даний план застарілий, однак нового немає, а тому старий план дійсний. Невідповідність розташування земельної ділянки вимогам законів (що зазначено в п.2. Рішення №306 від 22.10.2014 року) полягає в тому, що мабуть в даному випадку потрібно було виготовляти проект відведення, а не технічну документацію, поряд протікає річка і якби в техдокументації було чітко зазначено, що земельна ділянка потрібна позивачці для городництва, то сільська рада погодила б вказану документацію, а так існує загроза що позивачка після отримання її у власність може використовувати спірну землю на власний розсуд і навіть зробити там скотомогильник. Позивачка зверталась за дозволами на виготовлення техдокументації і сільською радою їй було погоджено межі вказаної ділянки та на момент погодження, згідно відповідного ОСОБА_4 спірних питань чи претензій в суміжних землекористувачів не виникало. Не заперечує, що на місці запланованої свердловини вже зведено житлові будинки. Просить відмовити в задоволенні позову

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного.

Рішенням 24 сесії 5 скликання №219 Ворошилівської сільської ради від 24.12.2009 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку площею 0.06 га. для ведення особистого селянського господарства в селі Ворошилівка по вулиці Леніна.

На час прийняття вказаного рішення дана земельна ділянка знаходилась в користуванні ОСОБА_1 більше 20 ти років, що вбачається з її пояснень та не заперечується представником відповідача. .

На підставі договору №2503-13/1 від 25.03.2013 року ФОП ОСОБА_5 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням 28 сесії 6 скликання №306 від 29.10.2014 року Ворошилівська сільська рада відмовила ОСОБА_6 в затвердженні даної технічної документації, мотивуючи тим, що відповідно Генерального плану с.Ворошилівка розробленого інститутом „ Укрземпроект ,, в 1969 році даний масив визначений як Артезіанська свердловина з насосною станцією, яка відповідно ст.,113 Земельного Кодексу України повинна мати санітарну зону 30 метрів (норми СЕС ), в якій забороняється діяльність, яка може привести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання;

- земельна ділянка межує з р. Південний Буг межі в натурі ( на місцевості ) не встановлені, надання земельної ділянки має здійснюватись через розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,

- місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генерального плану населеного пункту, іншої місто будівної документації, схемам землеустрою і техніко - економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць , проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у установленому порядку.

Проте посилання відповідача в оскаржуваному рішення на наявність Генерального плану с.Ворошилівка від 1969 року, в якому даний масив визначений як Артезіанська свердловина з насосною станцією, ніякими доказами не обґрунтовані.

Суду не було надано Генерального плану с. Ворошилівка із нанесенням на нього схематичного зображення місця розташування та конфігурації земельної ділянки, на яку претендує позивачка.

Надане викопіювання з Генерального плану не містить ні даних про найменування зображеного населеного пункту , ні даних про час і орган, яким він виготовлений, немає на ньому ні підписів, ні печаток уповноважених органів, відсутні на ньому і умовні позначення про земельні ділянки, а тому суд його до уваги не бере.

Крім того, Артезіанська свердловина на даний час не збудована, доводи позивача, що на даній місцевості знаходяться приватні житлові будинки, відповідачем не спростовані.

Слід також зазначити, що земельна ділянка, на яку виготовлено технічну документацію, вільна від забудови, що вбачається з витягу з Державного земельного кадастру НВ-05С від 27.01.2014 року, технічної документації .

Доводи представника відповідача на те, що за межами земельної ділянки знаходиться будинок, що перебуває у комунальній власності, нічим не підтверджені, позову не спростовують.

Необхідності у виготовленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не вбачається, оскільки її межі встановлені та погоджені із суміжними землевласниками в тому числі і представником відповідача, що стверджується абрисом зовнішніх меж земельної ділянки та актом погодження (встановлення) та закріплення меж від 15.04.2013р. (а.с.13, 14), даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер і вона є сформованою ( ч. 4 ст..79-1 ЗК України )

На виконання вимог ч.3 ст. 79-1 ЗК України дана земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі 27.01.2014р., що вбачається з витягу з Державного земельного кадастру НВ-05С від 27.01.2014 року .

Крім того, суду не надано доказів про те, що земельна ділянка, на яку претендує позивачка , межує з природоохоронною захисною смугою р. Південному Буг, відсутні також докази про те, що межі такої смуги взагалі визначені в натурі по с. Ворошилівка.

Слід також вказати, що в оскаржуваному рішенні відповідач просто переписав ч.7 ст. 118 ЗК України, якою передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В рішенні не конкретизовано, яким саме вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правовим актам не відповідає місце розташування земельної ділянки, в чому полягає невідповідність місця розташування земельної ділянки місто будівній документації, схемам землеустрою і техніко -економічним обгрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених в установленому порядку.

Крім того, в рішенні 24 сесії 5 скликання №219 Ворошилівської сільської ради від 24.12.2009 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства і доводи представника відповідача про те, що на даний час не визначено цільове використання земельної ділянки і позивачка може використати її на власний розсуд (під скотомогильник), є необгрунтовані.

Зміст технічої документації відповідає вимогам 3емельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003р. № 5462 (із змінами, внесеними згідно із Законами №5462-VI (5462-1 від 16.10.2012), Закону України ,, Про Державний земельний кадастр,, від 22.05.2003р. № 5462 , Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10. 2012 р. № 1051, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. №376.

Відповідно до п.б ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом ( п. в ч.3 ст. 116 ЗК України) .

Згідно ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання ( ч. 4 ст. 116 ЗК України).

Право безкоштовної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства позивачкою не використано.

Норма безоплатної приватизації відповідає вимогам п.б ч. 1ст. 121 ЗК України, згідно якої, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно ст..6 Закону України „Про землеустрій,, одним із принципів землеустрою є створення умов фізичним особам для реалізації їх конституційних прав на землю.

Статтею 19 цього ж Закону організацію і здійснення землеустрою на території сіл віднесено до компетенції сільських рад , а відповідно до ст.22 даного Закону підставою для проведення землеустрою є рішення органів місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином відмова Ворошилівської сільської ради викладена у рішенні 28 сесії 6 скликання № 306 від 29.10.2014 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по вулиці Леніна у с. Ворошилівка не грунтується на законі.

Згідно ч.ч.10, 11 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" №3 від 01.03.2013, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст..4 ,10,11,60, 212-215 ЦПК України, ст.. 19 Конституції України, ст..ст. 6,19,22 Закону України „Про землеустрій,, ст. ст. 81, 116,118, 121 ,122 Земельного Кодексу України , -

Вирішив:

Позов задоволити.

Визнати недійсним та скасувати рішення 28 сесії 6 скликання Ворошилівської сільської ради №306 від 29.10..2014 року про відмову ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вулиці Леніна села Ворошилівка.

Зобов»язати Ворошилівську сільську раду затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, кадастровий номер -:02: 002:0458, по вулиці Леніна села Ворошилівки в натурі (на місцевості) та надати ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку, розміром 0.06га, кадастровий номер -:02: 002:0458 в с. Ворошилівка Тиврівського району , по вул.. Леніна..

Апеляційна скарга на рішення може бути до Апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом десяти діб з дня проголошення рішення, особами, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення з дня отримання копії рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.