н/п 2/490/4241/2015 Справа № 490/8803/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
16 грудня 2015 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Черенковової Н.П.
при секретарі Ковальовій Я.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів
Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів у розмірі 1942,91 грн.
Представник позивача до судового засідання не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач до судового засідання не з*явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Судом увалено про розгляд справи у відсутності представника позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Обставини справи, встановлені судом.
24.12.2014ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Пенсійне забезпечення громадян регулюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058).
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 1058 передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, пенсії вказаним особам призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788) передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Відповідно до записів трудової книжки відповідача, предявленої при зверненні за призначенням пенсії, відповідач 22.12.2014 звільнена за власним бажанням з посади медсестри лікарняного кабінету поліклініки в Миколаївській міській лікарні № 4.
Таким чином, відповідно до наданих документів, на момент звернення за призначенням пенсії відповідач фактично не працювала на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, у звязку з чим мала право на призначення такої пенсії.
На підставі вказаної заяви відповідача з 24.12.2014 їй призначено пенсію за вислугу років.
23.03.2015, з довідки Миколаївської міської лікарні № 4 від 23.03.2015 № 42, управлінню стало відомо, що відповідач з 19.04.2004 (наказ № 6-к від 14.01.2004) по дату видачі вказаної довідки фактично працювала у вказаному закладі.
Крім того, відповідно до довідки Миколаївської міської лікарні № 4 від 23.03.2015 № 39, наказ про звільнення відповідача з посади медсестри лікарняного кабінету поліклініки від 22.12.2014 № 1007-к скасовано.
Адміністрацією Миколаївської міської лікарні № 4 долучено також витяг з наказу № 1014-к від 24.12.2014 «Про скасування наказу».
Таким чином, на момент звернення за призначенням пенсії відповідач фактично була працевлаштована на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, у звязку з чим не мала права на призначення їй пенсії за вислугу років станом на 24.12.2014 та відповідно не мала права на виплачені їй суми пенсії за період з 24.12.2014 по 01.02.2014.
Враховуючи вищевикладене, рішенням управління від 25.03.2015 № 21/1 скасовано протокол про призначення пенсії за вислугу років з 24.12.2015 та відмовлено у призначенні пенсії відповідачу.
При поданні заяви про призначення пенсії відповідач була ознайомлена з правами та обовязками, які у неї виникають у звязку з призначенням пенсії.
Крім того, 24.12.2014 відповідачем було підписано зобовязання повідомляти управління про всі випадки працевлаштування, зміни у складі сімї та інші обставини, що впливають на виплату та розмір пенсії.
Відповідач була належним чином повідомлена про наявність у неї права на отримання пенсії за вислугу років, лише за відсутності працевлаштування на посадах, які дають право на призначення такої пенсії та відповідно про наявність у неї обовязку повідомляти управління про факт працевлаштування.
Таким чином, внаслідок недобросовісних дій відповідача їй була надміру виплачена сума пенсії у загальному розмірі 2142,91 грн.
19.03.2015 відповідач звернулась до управління із заявою, відповідно до якої взяла на себе зобовязання повернути на розрахунковий рахунок управління всю суму надміру виплаченої пенсії, вносячи щомісячно, до повного погашення, грошові кошти у сумі 300 грн.
Враховуючи вищевикладене, відповідач погодилась з сумою переплати та взяла на себе зобовязання відшкодувати вказаний борг.
В рахунок погашення заборгованості відповідачем було внесено на рахунок управління 200 грн., у звязку з чим заборгованість відповідача перед управлінням, станом на день звернення з даними позовними вимогами, становить 1942,91 грн.
Натомість, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою кошти на розрахунковий рахунок управління не надходили, у звязку з чим загальна сума боргу у розмірі 1942,91 грн. підлягає відшкодуванню відповідачем.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.
Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).
Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.
Судом не встановлено факту добросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих грошових коштів, які є пенсійною виплатою, за такого вказані грошові кошти підлягають поверненню з підстав, передбачених статтею 1215 ЦК України.
В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.
Керуючись ст. 526, 530, 536, 543, 611 ЦК України, ст. 10, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва суму пенсії, виплачену надміру, у розмірі 1942,91 грн.
Стягнути з ОСОБА_1на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Центрального районного суду м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання його копії.
СУДДЯ: Н.П. ЧЕРЕНКОВА