у х в а л а

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з опалення та гарячого водопостачання за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 2 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 2 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі - ТОВ «Сумитеплоенерго») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що надає послуги з теплопостачання до квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3, яка тривалий час надані послуги не оплачує. У зв'язку з наведеним утворилась заборгованість за послуги з опалення та гарячого водопостачання за період з 1 лютого 2011 року по 30 листопада 2013 року у розмірі 2 086 грн 29 коп., яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 2 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 2 квітня 2015 року, у задоволенні позову ТОВ «Сумитеплоенерго» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Сумитеплоенерго» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Сумитеплоенерго», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач до заборгованості з теплопостачання нарахував абонентську плату, що не передбачено діючим законодавством, а тому у відповідачки відсутня заборгованість, оскільки самі послуги з теплопостачання нею сплачувались.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 і є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до наданого ТОВ «Сумитеплоенерго» розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачка має борг у розмірі 2 086 грн 29 коп., до складу якого входить і абонентська плата, щодо якої й виник спір.

Судами також установлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 травня 2011 року № 720 ТОВ «Сумитеплоенерго» визначено виробником та виконавцем послуг у м. Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому відсутність договору не є підставою не сплачувати надані та спожиті послуги (ст. 11 ЦК України), що підтверджено обов'язковою для судів правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 30 жовтня 2013 року № 6-59 цс 13.

У порушення наведених норм права, а також вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди не дали правової оцінки тому, що нарахування оплати за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання має здійснюватись на підставі тарифів, погоджених в установленому законом порядку.

Так, рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради від 10 жовтня 2008 року № 488, від 26 січня 2010 року № 41 та від 28 грудня 2010 року № 830 встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії ТОВ «Сумитеплоенерго» для населення м. Суми.

Зазначеними рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради встановлений двоставковий тариф, який складається з плати за приєднане теплове навантаження (абонплата) і плати за спожиту енергію. Плата на приєднане теплове навантаження нараховується як при відсутності, так і при наявності теплолічильника щомісяця протягом року та тарифом, встановленим у грн за 1 кв.м опалювальної площі.

Крім того, п. 39 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869, визначено, що теплопостачальними організаціями в установленому порядку встановлюються двоставкові тарифи на надання послуг з централізованого опалення.

При цьому посилання судів на те, що рішенням Антимонопольного комітету України від 27 листопада 2013 року № 31-р/тк визнано неправомірність нарахування ТОВ «Сумитеплоенерго» розрахунку за двоставковими тарифами на послуги з централізованого опалення, є безпідставним, оскільки ще до ухвалення оскаржених заявником судових рішень, зазначене вище рішення було скасовано постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року (справа № 818/305/14), яке залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року, яким суди правової оцінки не надали.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 2 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 2 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді:Б.І. Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик