У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» про стягнення коштів, пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції, за касаційною скаргою Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» на рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернуся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» (далі -ЗАТ «Українська будівельна компанія») про стягнення коштів, пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 31 жовтня 2005 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «Українська будівельна компанія» було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу майнових прав № 87/15-2-19 від 22 червня 2005 року, в якій сторони домовилися викласти договір № 87/15-2-19 у новій редакції.

14 грудня 2007 року між ОСОБА_4 (первісний кредитор) і ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає належне йому право вимоги згідно з договором № 87/15-2-19 купівлі-продажу майнових прав від 31 жовтня 2005 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року зобов'язано ЗАТ «Українська будівельна компанія» передати ОСОБА_3 акт прийому-передачі майнового права на отримання квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на п. 2.3 договору від 31 жовтня 2005 року, відповідно до якого відповідач зобов'язався передати йому документи, зазначені в п. 1.3 цього договору, протягом тримісячного терміну з моменту введення об'єкта в експлуатацію за умови сплати повної ціни майнового права, але вказані зобов'язання не виконав, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 161 273,06 грн, що обмежується річним строком позовної давності, переплату у розмірі 4 004 грн, 3 % річних у розмірі 697 грн 03 коп., інфляційні витрати в розмірі 2 042 грн 04 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто із ЗАТ «Українська будівельна компанія» на користь ОСОБА_3 пеню в розмірі 13 439,42 грн, судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з ЗАТ «Українська будівельна компанія» на користь ОСОБА_3 пені в розмірі 13 439 грн 42 коп. та судового збору у розмірі 243 грн 60 коп. та в цій частині ухвалено нове рішення наступного змісту. Стягнуто з ЗАТ «Українська будівельна компанія» на користь ОСОБА_3 пеню в розмірі 161 273 грн 06 коп. та судовий збір у розмірі 840 грн. 09 коп.

Стягнуто з ЗАТ «Українська будівельна компанія» в доход держави 1 612 грн 70 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ЗАТ «Українська будівельна компанія» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності вини відповідача у невиконанні умов договору купівлі-продажу майнових прав від 22 червня 2005 року, внаслідок чого у позивача виникло право на стягнення пені за прострочення відповідачем виконання зобов'язання.

Також суд першої інстанції виходив з наявності підстав для зменшення розміру пені до 13 439,42 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та судового збору та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з безпідставності зменшення судом першої інстанції розміру пені.

Судами встановлено, що 31 жовтня 2005 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «Українська будівельна компанія» укладено додаткову угоду до договору № 87/15-2-19 купівлі-продажу майнових прав від 22 червня 2005 року, в якій сторони домовилися викласти договір № 87/15-2-19 у новій редакції.

За умовами даного договору ЗАТ «Українська будівельна компанія» взяло на себе зобов'язання передати ОСОБА_4 майнове право на отримання у власність новозбудованої квартири АДРЕСА_1.

14 грудня 2007 року між ОСОБА_4 (первісний кредитор) і ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає належне йому право вимоги згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 87/15-2-19 від 31 жовтня 2005 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року зобов'язано ЗАТ «Українська будівельна компанія» передати ОСОБА_3 належним чином оформлений в установленому порядку акт прийому-передачі майнового права на отримання двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Також судами встановлено, що ОСОБА_3 сплатив 100 % вартості майнових прав на вказану квартиру, проте, незважаючи на те, що будинок був введений в експлуатацію 20 грудня 2008 року, відповідач свої зобов'язання передбачені пунктом 2.3. договору від 31 жовтня 2005 року, не виконав.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи справу, суди вірно виходили з наявності вини відповідача у невиконанні умов договору купівлі-продажу майнових прав від 22 червня 2005 року, внаслідок чого у позивача виникло право на стягнення пені за прострочення відповідачем виконання зобов'язання.

При цьому суд апеляційної інстанції вірно виходив з безпідставності зменшення судом першої інстанції розміру пені.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції відповідає обставинам справи, а також узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовано.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.В. Ступак