Справа № 405/5694/15-ц
Провадження №2/405/1345/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді: Іванової Л.А.

при секретарі: Береді Я.І.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

та відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 22 квітня 1966 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Кіровоградському міському бюро РАЦС, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 532, в період якого (шлюбу) вона (позивач) стала інвалідом другої групи безстроково. В свою чергу, позивач зазначає, що відповідач, хоч і перебуває у шлюбі, однак має іншу сімю та не бажає надавати кошти на її утримання, хоча сам отримує пенсію близько 2 500 грн. та може надавати таку допомогу. При цьому, вона (позивач) отримує пенсію в розмірі 1 104 грн., якої не вистачає для її потреб у харчуванні, лікуванні та оплаті комунальних послуг. З огляду на зазначені вище обставини, з посиланням на ст.ст. 75, 76 СК України, позивач просить стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_2 на своє утримання в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно.

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, вважаючи позов необгрунтованим та безпідставним, просив відмовити в його задоволенні. Не заперечуючи факту перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_3, а також факту, що позивач є інвалідом ІІ-ої групи безстроково, на обгрунтування заперечень зазначив, що з позивачем ОСОБА_3 він проживає однією сімєю, у них спільний бюджет, спільне господарство, дружина за станом здоровя не може самостійно вільно пересуватися у звязку з чим потребує постійної сторонньої допомоги, яку він особисто та цілодобово їй надає, здійснює за дружиною догляд, чергує вночі, готує їжу, прибирає, купує продукти. Отримані і ним, і дружиною пенсії витрачаються на придбання ліків та медичних препаратів, як дружині, так і йому, в середньому 350 грн. на місяць дружині, та 650 грн. на придбання йому ліків, крім того, за свої кошти він оплачує комунальні послуги (газопостачання та електропостачання, водопостачання). Зазначив, що несе витрати на придбання корму для утримання підсобного господарства в середньому 200 грн. в місяць, заправлення автомобіля бензином в середньому 350 грн. в місяць. Вважає, що ініціатором як предявлення позову про стягнення з нього аліментів, так і позову про поділ спільного майна подружжя є донька ОСОБА_4, яка за життя батьків хоче визначитися зі спадковим майном, та яка, будучи повнолітньою також може допомогати матері, чого остання не робить.

Заслухавши представника позивача, заперечення проти позову відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 22 квітня 1966 року у Кіровоградському міському бюро РАЦС, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за №532, та видано свідоцтво про шлюб 22 квітня 1966 року серії VIII-УР № 267160.

Відповідно до довідки квартального комітету №3 Ленінської районної у м.Кіровограді ради від 08.09.2015 року №404 ОСОБА_2 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з дружиною ОСОБА_3

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_3 є інвалідом ІІ-ої групи інвалідності за загальним захворюванням безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18.АЗ № 065184 від 09.03.1996 року, у звязку з чим знаходиться на обліку в УПФУ в м.Кіровограді та отримує пенсію в розмірі 1 144 грн. 03 коп. (довідка УПФ України в м.Кіровограді від 11 серпня 2015 року №2670).

Відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФ України в м.Кіровограді та одержує пенсію за віком в розмірі 2 153 грн. 56 коп. щомісячно (довідка УПФ України в м.Кіровограді №5223 від 14 вересня 2015 року).

Зазначені обставини визнані сторонами та в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст.75 СК України право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І-ої, II-ої чи III-ої групи.

Непрацездатність - це правова категорія, яка сформована у праві соціального забезпечення та полягає у неможливості особи в силу визначених законом причин самостійно себе забезпечувати.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України).

З огляду на зазначене, судом відзначається, що предметом доказування у даній справі та підставами виникнення права на утримання одного з подружжя є наявність зареєстрованого шлюбу між сторонами, непрацездатність позивача, її потреба у матеріальній допомозі та спроможність відповідача таку допомогу надавати.

З огляду на встановлені вище судом обставини, які не заперечувалися сторонами, позивач ОСОБА_3 є інвалідом ІІ-ої групи інвалідності за загальним захворюванням безстроково, яка (інвалідність) встановлена їй під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, тобто, є непрацездатною дружиною (ч.3 ст.75 СК України).

При цьому, сам факт нижчого матеріального рівня життя того з подружжя, хто вимагає аліменти, порівняно з матеріальним рівнем життя другого з подружжя не може бути підставою для визнання цієї особи такою, що потребує матеріальної допомоги.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України "Про прожитковий мінімум" ).

Розмір прожиткового мінімуму на 2015 рік на одну особу в розрахунку на місяць встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 р. № 80-VIII, згідно з яким для непрацюючих осіб, визнаних інвалідами в установленому порядку прожитковий мінімум становить 949 гривень, з 1 вересня 2015 року становить 1074 грн.

Як вбачається з наданої суду довідки УПФ України в м. Кіровограді від 11.08.2015 року №2670 ОСОБА_5 перебуває на обліку в УПФУ в м. Кіровограді та отримує пенсію в розмірі 1 144 грн. 03 коп. на місяць, тим самим, судом відзначається, що зазначений розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, установлений законом для осіб, які втратили працездатність, в розмірі 949 грн., а з вересня, 2015 року в розмірі 1074 грн.

Зазначена обставина не дає підстав вважати, що позивач ОСОБА_3 є такою, що потребує матеріальної допомоги в розумінні положень ч.ч.2, 4 ст.75 СК України.

При цьому, під час судового розгляду справи судом встановлено, і, зазначені обставини не спростовано представником позивача, що відповідач піклується про свою дружину (позивача), здійснює за нею догляд, готує їжу, купує продукти, оплачує комунальні послуги, крім того, купує позивачу необхідні їй предмети особистої гігієни, ліки та медичні препарати, назви та перелік яких, вартість, тривалість та періодичність вживання, відповідач на протилежність представнику позивача зазначав в судовому засіданні, що, на переконання суду свідчить про те, що відповідач дійсно піклується про позивача, купує ліки та медичні препарати, він також достеменно обізнаний з тим, які ліки, коли та в якому дозуванні за призначенням лікарів приймає позивач .

Судом також встановлено, що відповідач перебуває на обліку в управлінні ПФУ в м. Кіровограді та отримує пенсію за віком в розмірі 2 153 грн. 56 коп. щомісячно; з наданих відповідачем копій медичних документів, вбачається, що останній також періодично перебуває на стаціонарному лікуванні, останній раз знаходився на стаціонарному лікуванні в «ГО КГБ СМП» з 25.08.2015 року по 31.08.2015 року з діагнозом: незріла катаракта правого ока, початкова катаракта лівого ока. Окрім того, є гіпертоніком, страждає цукровим діабетом.

Із аналізу змісту положень ст.ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України випливає, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача, при цьому суд захищає лише порушені права позивача,обставини дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач, при цьому, відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача.

З огляду на викладене вище, судом також відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, на позивача ОСОБА_3 поряд із обовязком довести факт порушення свого субєктивного права відповідачем, також покладено обовязок довести підставу позову, а саме: обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон повязує настання певних правових наслідків, тобто, із цих положень випливає необхідність доведення таких фактів: наявність обставин, з якими закон повязує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення відповідачем субєктивного права позивача, в свою чергу, позивач ОСОБА_3, інтереси якої під час судового розгляду справи представляв представник, не довели суду, шляхом подання належних та допустимих доказів, зазначених фактів, що є підставою для відмови в задоволенні позову позивача ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова