У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та зобов'язання вчинити певні дії, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, про відібрання дитини, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 в період з 07 червня 2006 року по 24 квітня 2012 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу сторони почали проживати окремо.

З квітня 2012 року син ОСОБА_5 проживає з позивачем у АДРЕСА_2 у двокімнатній квартирі, в якій створені всі належні умови для комфортного проживання та розвитку дитини. Син відвідує басейн, школу англійської мови, різні гуртки, дитячі та освітні заклади. До того ж, позивач зазначив, що він має постійний заробіток і в змозі забезпечити дитину всім необхідним.

Донька ОСОБА_4 проживає з відповідачем. Зазначав, що відповідач за час спільного проживання, не займалася вихованням та розвитком дітей, не вела домашнє господарство, з дітьми поводилася грубо, вела аморальний спосіб життя, не дбала про дітей, не піклувалася про їх здоров'я, моральний та фізичний розвиток. Доньку ОСОБА_4 відповідач два роки переховувала від позивача по різним квартирам та містам, чим довела дитину до депресивного та емоційно нестабільного стану. Просив, визначити місце проживання малолітнього сина з ним та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини.

ОСОБА_2, заперечуючи проти первісного позову, звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2011 року їх шлюб з відповідачем розірвано, місце проживання дітей визначено з батьком. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дітей з батьком, та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в частині визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та стягнення аліментів на їх утримання. В частині розірвання шлюбу між сторонами рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 25 червня 2014 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з відповідачем та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки.

Зазначила, що до початку судового процесу про розірвання шлюбу, діти проживали разом з нею і їх вихованням та утриманням займалася одноосібно вона. Не попередивши її, позивач протиправно забрав у неї дітей та переховував її від неї. Після того як відповідач з'ясувала де перебувають діти вона забрала їх та поїхала з ними проживати в АДРЕСА_1, де вона винаймала житло, діти відвідували дитячий садочок та перебували на обліку в дитячий поліклініці. Згодом ОСОБА_1 таємно приїхав до м. Кагарлика та силоміць викрав сина ОСОБА_5, після чого син проживає з батьком. Зазначила, що проживаючи із батьком ОСОБА_5 часто хворів, тоді як, проживаючи з нею, взагалі не хворів. На її думку позивач не дбає про дитину, не займається вихованням сина, не може забезпечити його нормальний психологічний та фізичний розвиток. Фактично вихованням дитини займаються бабуся та дідусь - батьки позивача, у яких весь час проживає дитина. Зазначила, що розпорядженням Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 27 листопада 2013 року їй встановлено графік побачень з сином: кожного першого та третього тижня в суботу з 10-00 до 20-00 год., та в неділю з 10-00 до 18-00 год. Разом з тим, ОСОБА_1 відмовляється надати відповідачу будь-яку можливість побачити сина. На її неодноразові звернення до різних інстанцій позитивно це питання вирішено не було. Посилаючись на вказані обставини, просила суд відібрати малолітнього сина ОСОБА_5 у позивача та передати дитину на виховання матері, визначити місце проживання малолітнього сина з нею, стягнути з позивача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, та позбавити позивача батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_5. В задоволенні первісного позову просила відмовити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_3, з батьком ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісяця в розмірі 1/4 частини від усіх доходів ОСОБА_2, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Апеляційне провадження, за заявою ОСОБА_2, в частині зустрічних позовних вимог щодо відібрання дитини, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, щодо оскарження рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про відібрання дитини, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - закрито.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що останній створив для сина належні умови для проживання, навчання, гармонійного духовного та фізичного розвитку, в той же час, відповідач, за час проживання сина з батьком не приймала участі у його вихованні. При цьому, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди виходили з того, що визначення місця проживання з батьком не суперечить принципу 6 Декларації прав дитини, який зазначає, що дитина потребує любові та розуміння, а за час проживання сина з позивачем між ними склалися відносини любові, взаємоповаги та порозуміння, розрив яких може зашкодити духовному розвитку дитини.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2124/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року та рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року в його незмінній частині відхилити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року та рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року в його незмінній частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова