У х в а л а

9 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на частину будинку та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

27 червня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме 60, 62 Сімейного кодексу України (далі - СК України), та неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, зокрема частини четвертої статті 10, статей 210, 212 - 215 ЦПК України.

На обґрунтування підстав перегляду зазначеного судового рішення, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу Верховного Суду України від 18 листопада 2009 року, в якій, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права, а також на ухвали Верховного Суду України від 7 лютого 2007 року, 1 квітня 2009 року, 12 травня і 3 листопада 2010 року і на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого, 14 березня і 11 квітня 2012 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано норми процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 20 квітня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд виходив з того, що право власності на спірне домоволодіння набуто відповідачем в порядку спадкування за законом та відсутності правових підстав, передбачених статтею 60 СК України для визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим в ухвалі Верховного Суду України від 18 листопада 2009 року, наданій заявницею для порівняння, касаційний суд, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив про допущені порушення вимог процесуального закону щодо встановлення судом фактичних обставин справи, а також вирішення спору в частині поділу майна подружжя.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вищевказаної справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Разом з тим, у поданій заяві ОСОБА_4 порушує також питання про перегляд вищезазначених судових рішень з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме частини четвертої статті 10, статей 210, 212 - 215 ЦПК України.

На підтвердження підстави перегляду вказаних рішень, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заявниця посилається на ухвали Верховного Суду України від 7 лютого 2007 року, 1 квітня 2009 року, 12 травня і 3 листопада 2010 року та на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого, 14 березня і 11 квітня 2012 року.

Подана заява в цій частині підлягає поверненню, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки ОСОБА_4 подано заяву про перегляд ухвали суду касаційної інстанції від 20 квітня 2015 року, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження, і яка не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачено пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, так як не перешкоджає подальшому провадженню у справі, вказана заява в частині перегляду судового рішення із зазначеної підстави підлягає поверненню заявниці.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на частину будинку та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Подану заяву в частині перегляду рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко