Номер провадження: 22-ц/785/4079/15
Головуючий у першій інстанції Буран О.М.
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого - Комаровської Н.В.,

Суддів - Артеменка І.А.,Сватаненка В.І.,

З участю секретаря - Абалдової О.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11.03.2015р.,-

в с т а н о в и л а :

03.10.2013р. ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те,що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі у період з 30.12.1995р. по 19.10.2005 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1. у подружжя народилась дочка - ОСОБА_4.

З лютого 2004р. відповідач усунувся від виховання дитини, не проявляє до неї ніякого батьківського піклування, нехтує своїми батьківськими обов*язками, не проявляє турботи щодо її долі, здоров*я, формування її внутрішнього світу та самоусвідомлення, має заборгованість по аліментам.

29.03.2008р. позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5,який замінив дитині батька,утримує її, піклується про дочку як рідну дитину.

Позивач просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на неприязне ні стосунки із ОСОБА_2,яка,на думку відповідача, створює перешкоди в його спілкуванні з дочкою та позбавила його можливості виховувати дитину. Він сплачує аліменти,не має шкідливих звичок,намагається налагодити стосунки з дочкою.Вважає,що складні стосунки з колишньою дружиною не є законним приводом для позбавлення його батьківських прав.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судові засідання не з*явився, проте надав висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради від 13.06.2013 року № 2070/01-20 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3

Залучений до участі у справі представник прокуратури Малиновського району м. Одеси у судовому засіданні просив розглянути справу згідно вимог чинного законодавства з урахуванням інтересів ОСОБА_4

ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги та посилалась на те,що не бачилась з батьком з моменту його розлучення з матір*ю,виховував її ОСОБА_5

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11.03.2015р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог,мотивуючи тим,що суд неправильно застосував норми матеріального права,висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, думку прокурора,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року ( далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців, не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвіток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють освоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не сворюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

П.15 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ наголошує на те,що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківського обов'язку.

При розгляді справи судом встановлено,що ОСОБА_2 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі у період з 30.12.1995р. по 19.10.2005 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1. у подружжя народилась дочка - ОСОБА_4.

29.03.2008р. позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 у зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків., тобто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Свої вимоги позивач мотивувала тим,що батько з 2004р. не спілкується з дитиною, матеріально не допомагає її утримувати,має заборгованість по аліментам.

Дослідивши обставини справи,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те,що відповідач намагався спілкуватись з дитиною, встановити певні стосунки після розлучення батьків,однак ОСОБА_4 не бажала спілкуватись з батьком,що підтвердила в засіданні судової колегії.

Судом також встановлений факт неприязнених стосунків ОСОБА_2 та ОСОБА_3,які вплинули на взаємовідносини між батьком та дитиною.

Наявність заборгованості по аліментам в сумі 5 024, 77 грн. сама по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав ,оскільки вона існувала тимчасово,і за ствердженням ОСОБА_3, на час розгляду справи апеляційним судом погашена.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2,суд першої інстанції правильно виходив з того,що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, і свідомого нехтування ними своїми обов'язками ( п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), а свідоме ухилення ОСОБА_3 від батьківських обов*язків у відношенні дочки не встановлено.

За висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради від 13.06.2013 року № 2070/01-20 про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 є недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3.

При цьому орган опіки та піклування виходив з того,що ОСОБА_3 працює, щомісячно виплачує аліменти на утримання доньки, категорично заперечує про позбавлення його батьківських прав, з донькою має бажання спілкуватися та в межах своїх можливостей приймати участь в її вихованні. Однак суперечки між батьками та іншими родичами перешкоджають налагодженню контакту між батьком та дитиною.

Орган опіки та піклування дійшов висновку про відсутність винної поведінки ОСОБА_3 в неналежному виконанні батьківських обов*язків.

Виходячи з доказі по справі,суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову про застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Крім того, суд врахував,що на час розгляду справи та ухвалення судового рішення ОСОБА_4 досягла повноліття,що виключає можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 ( п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Прокурор в засіданні судової колегії заперечував проти задоволення апеляційної скарги,вважаючи рішення законним та обґрунтованим.

Не може бути підставою для скасування рішення довод апелянта про те,що ОСОБА_3 протягом тривалого часу не приймає участь у вихованні дитини, матеріально її не підтримує в питанні надання їй освіти,не знає про стан її здоров*я,оскільки відсутність нормальних взаємовідносин між батьком та дитиною пов*язана із небажанням самої ОСОБА_4 спілкуватись з батьком,а сплата аліментів є одним із видів матеріальної підтримки дитини.

Судова колегія вважає,що суд повно дослідив обставини справи,правильно застосував норми матеріального права,не допустив порушень процесуального законодавства,тому підстав для скасування рішення немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду,тому вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1.п.1,308 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11.03.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: І.А.Артеменко В.І.Сватаненко