02 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Душейко ОлесяМихайлівна, товарна біржа «Нерухомість-центр», ОСОБА_10, про визнання права власності у порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння, за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ОСОБА_7 і ОСОБА_13, треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Душейко Олеся Михайлівна, товарна біржа «Нерухомість-Центр» та реєстраційна служба Головного управління юстиції у Миколаївській області, про застосування наслідків недійсності нікчемних угод, скасування реєстраційних записів, визнання права власності у порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, в період з 19 березня 1999 року ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - мати позивача, перебували у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_14 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, де він проживав разом із своєю дружиною.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_14 помер. ОСОБА_15 після його смерті спадщину прийняла, але належним чином її не оформила.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вказану квартиру. Спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця є він та двоє його племінників: ОСОБА_12 та ОСОБА_11
Проте, оформити спадщину вони не змогли, оскільки їм стало відомо, що зазначена квартира була відчужена 25 травня 2000 року на підставі біржового договору купівлі-продажу ОСОБА_7, а в подальшому перепродана ОСОБА_13
Посилаючись на те, що ОСОБА_14 договору купівлі-продажу зазначеної квартири не укладав, квартира вибула з володіння незаконно, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_15 на 1/2 частину вказаної квартири та витребувати її з чужого незаконного володіння ОСОБА_13
ОСОБА_12 та ОСОБА_11 звернулися до суду з позовом, посилаючись на аналогічні первісному позову обставини, а також те, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 25 травня 2000 року є недійсним та підробленим, не пройшов державної реєстрації в Миколаївському міжміському БТІ. Зазначали також, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 30 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 є нікчемним, оскільки укладений на підставі підробленого правовстановлюючого документу.
Посилаючись на вказані обставини, просили застосувати до договорів купівлі-продажу від 25 травня 2000 року та від 30 липня 2013 року наслідки недійсності нікчемних угод, скасувати реєстраційні записи про реєстрацію права власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_7 та ОСОБА_13, визнати за ОСОБА_12 та ОСОБА_11 право власності за кожним на 1/4 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_15, витребувати у ОСОБА_13 спірну квартиру.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2014 року у задоволенні позовів ОСОБА_6, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовів ОСОБА_6, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_12 та ОСОБА_16 просять скасувати рішення апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачами договори купівлі-продажу квартири на підставі норм Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року не можуть бути визнані нікчемними, оскільки їх недійсність не встановлена законом. Інші вимоги позивачів не підлягають задоволенню, оскільки оспорювані договори на момент розгляду справи дійсні.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що договір купівлі-продажу квартири від 25 травня 2000 року не може бути визнаний нікчемним, оскільки станом на день його укладання не існувало такого поняття.

Крім того, суд зазначив, що спірний договір є оспорюваним і може бути визнаний недійсним при наявності для цього підстав, передбачених ЦК УРСР.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, що ОСОБА_6, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_15, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

За життя ОСОБА_15 з 19 березня 1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14, якому з 14 травня 1993 року на підставі свідоцтва про право власності на житло належала квартира АДРЕСА_1.

20 липня 1995 року ОСОБА_14 склав заповіт, згідно з умовами якого заповів ОСОБА_10 гараж в автокооперативі «Волга» м. Миколаєва, автомашину марки ВАЗ-2103: двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, шасі НОМЕР_3 та спірну квартиру.

ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_10 спадщину не прийняла, про що свідчить спадкова справа.

Таким чином, після смерті ОСОБА_14 ОСОБА_15 прийняла його спадщину, оскільки постійно проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини, але належним чином її не оформила.

ОСОБА_6, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_15, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником зазначеної вище квартири є не ОСОБА_14, а інша особа.

З договору купівлі-продажу зазначеної вище квартири від 25 травня 2000 року вбачається, що на товарній біржі «Нерухомість-центр» за № 42 між продавцем ОСОБА_14 та покупцем ОСОБА_7 було здійснено продаж спірної квартири. Зазначений договір цього ж дня було зареєстровано у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 91 під номером 14961, а 30 липня 2013 року - у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої та техніко-криміналістичної експертизи від 17 червня 2014 року № 976/977 підпис у графі «Продавець» в оригіналі договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, що був укладений 25 травня 2000 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_7, посвідчений ТБ «Нерухомість-центр» за № 42, виконаний не ОСОБА_14, а іншою особою.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки право визначати предмет і правові підстави позову законом надано позивачеві, то відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України місцевому суду необхідно було уточнити позовні вимоги ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України), ураховуючи, що в тексті позовної заяви вони вказували на те, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 25 травня 2000 року в силу ст. 203 ЦК України є недійсним.

Однак у порушення ст. ст. 10, 11, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції указаного не врахував, зміст заявлених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 позовних вимог не уточнив та не вжив передбачених законом заходів для правильного вирішення спору.

За таких обставин висновки апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції, виходячи лише з того, що судом не застосовано норми, що підлягають застосуванню до указаних правовідносин та з того, що вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним позивачами не заявлялося, є передчасними і їх не можна визнати законними та обґрунтованими, оскільки позивачі в апеляційній скарзі також вказували на недійсність даного договору.

Таким чином, допущені судами при вирішені цієї справи неправильні застосування норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 355 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_12 та ОСОБА_11задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2014 року тарішення Апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2015 року скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
В.І. Мартинюк
М.І. Наумчук