АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2852/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Хорошун О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівВініченка Б. Б. , Новікова О. М.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом ОСОБА_6 третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач перебувала з відповідачем у шлюбі , який був розірваний рішенням Канівського міськрайонного суду від 20 березня 2013 року. В шлюбі в сторін народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення залишився проживати з позивачем. Під час розірвання шлюбу, відповідач обіцяв добровільно виконувати обов'язок забезпечення дитини та участі у вихованні сина, але з квітня місяця 2013 року, не виконує зазначених обов'язків.

Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоровя, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, а лише створює умови, які шкодять інтересам дитини.

Після розірвання шлюбу, будь-яке спілкування з боку відповідача полягало в тому, що позивач отримувала дзвінки на мобільний телефон з погрозами та образами, в тому числі батькам позивача, які змусили позивача з дитиною змінювати місце проживання, для особистої безпеки та морального спокою.

Спосіб життя відповідача є антисоціальним, оскільки під час проживання у шлюбі він неодноразово зраджував, ображав та принижував, що проявлялось також і після припинення проживання разом з відповідачем, зловживав спиртними напоями, схильний до агресії, погрожував фізичною розправою, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності та навіть був засуджений за вчинення кримінального правопорушення.

Після такої антиморальної поведінки відповідача, позивач як мати, яка дбає про нормальний фізичний, психічний та психологічний розвиток своєї дитини, тепер вже не має бажання дозволяти спілкуватись синові з його біологічним батьком.

Майже два роки відповідач безпідставно заперечує проти виїзду позивача із сином за кордон на відпочинок, чим порушує права та свободи вільного волевиявлення та пересування дитини.

На підставі наведених обставин позивач просила позбавити ОСОБА_6 батьківських прав стосовно сина - ОСОБА_8.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача аліменти на утримання сина - ОСОБА_8 в розмірі 1000 гривень щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму.

Зобов'язати ОСОБА_6 виплачувати аліменти на користь позивача щомісяця до досягнення повноліття.

Стягувати аліменти з часу розлучення і до дня ухвалення рішення судом.

В липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у вихованні дитини, встановлення порядку спілкування та виховання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в шлюбі який був розірваний. В шлюбі народився син ОСОБА_8, який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір'ю.

Після розлучення відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні та побаченні з сином.

Обов'язок щодо утримання сина, позивач намагався виконати, зокрема ним неодноразово здійснювались перерахування грошових коштів відповідачу. Але остання умисно почала уникати отримання грошових коштів шляхом блокування карткових рахунків, повернення коштів матері позивача та переїзд з основного місця проживання, разом з дитиною, без повідомлення адреси, що також створило і умови за яких позивач не міг бачити дитину, але коли міг це зробити то завжди намагався побачити дитину.

Такі умисні дії відповідача були спрямовані на штучне створення фактів, які спотворюють реальні обставини та належної участі позивача у вихованні сина.

Позивач на даний час працює водієм на підприємстві ТОВ «Союз Авто», тимчасово проживає в АДРЕСА_1, тому часто не має змоги бачити сина, але має намір на вихідних бачитися з сином та приймати участь в його вихованні шляхом відвідування розважальних та дитячих закладів, в чому перешкоджає відповідач.

Про те, де проживає син та який дошкільний заклад він відвідує, позивач дізнався лише на засіданні служби у справах дітей Черкаської міської ради.

Крім ОСОБА_8, позивач має ще двох дітей, до яких відноситься належним чином.

Після дій відповідача , щодо не отримання матеріальної допомоги, позивач намагався на сина відкрити рахунок у відділенні банку але цього не відбулось по не залежних від позивача обставин.

Також позивач звертався до роботодавця про добровільне перерахування на поштове відділення на ім'я відповідача за її адресою проживання в м. Черкаси частини заробітку в розмірі 520 гривень, визначеного з врахуванням прожиткового мінімуму, розміру отримуваної заробітної плати, наявності інших дітей.

На підставі вказаних обставин позивач за зустрічним позовом просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_8 та визначити способи участі у вихованні дитини шляхом безперешкодного відвідування позивачем сина в дошкільному навчальному закладі, систематичним побаченням з сином у 1 та 3 суботу та неділю місяця та в день народження сина з 12 до 17 години, необмежене спілкування з сином ОСОБА_8 особисто, зокрема в день визначених побачень, право забирати сина з дому та садочку особисто.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року первісний позов та зустрічний об'єднано в одне провадження.

В подальшому позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 позовні вимоги уточнив, просив зобов'язати ОСОБА_7 усунути перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_8 та визначити способи участі у вихованні дитини шляхом:

- систематичних побачень з сином ОСОБА_8 у 1 та 3 тиждень місяця в суботу та неділю з 10 до 17 години без присутності матері дитини, перші три зустрічі провести в присутності матері, зобов'язати ОСОБА_7 надавати ОСОБА_6 сина ОСОБА_8 на два тижні влітку під час відпустки батька, за їх попередньою домовленістю та з урахуванням обставин, які можуть виникнути, для відпочинку за місцем проживання батька.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2015 року первісний позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_8.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на малолітню дитину-сина ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень, з урахуванням індексації, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 19.06.15 року і до повноліття.

В решті первісних позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує свій батьківський обов'язок щодо сина та не надає матеріальну допомогу, а відмову в задоволенні зустрічного позову обґрунтував тим, що ОСОБА_6 не виявляв батьківських почуттів та маючи можливість не відвідував дитину.

Однак з такими висновками та мотивами погодитись не можна.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі, який рішенням Канівського міськрайонного суду від 20 березня 2013 року був розірваний.(т.1 а.с.10)

В шлюбі в сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився син ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження. (т.1 а.с.9)

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

З зазначеної норми закону слідує, що для позбавлення батьківських прав з зазначених підстав, слід довести саме ухилення, тобто винна поведінка, від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем за первісним позовом не доведено, що батько дитини ОСОБА_6 ухилявся від виконання своїх обов'язків.

ОСОБА_6 добре характеризується по місцю проживання та роботи, із-за проживання в іншому місті намагався брати участь у вихованні дитини по мірі можливості, крім того судом також встановлено, що сама позивач ОСОБА_7 вчинювала дії направлені на перешкоди відповідачу ОСОБА_6 в спілкуванні з сином ОСОБА_8.

Вказана обставина підтверджується в тому числі самим тестом позовної заяви, в якій ОСОБА_7 зазначає, що вона разом з сином, після розлучення, змінювала місце проживання для того щоб її не турбував відповідач, та прямо вказала в позовній заяві, що вона не має бажання дозволяти відповідачу бачитись з дитиною.

Такі обставини підтверджують заперечення відповідача, що він не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, а у їх виконанні позивач вчинювала перешкоди, шляхом зміни місця проживання з дитиною без повідомлення адреси батькові дитини.

За висновком виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування, від 26.08.2015 року №316/30-03-03, (т.1 а.с.124-126), недоцільно позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_6 відносно малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З даним висновком органу опіки та піклування погоджується і суд, оскільки він ґрунтується на повно та всебічно досліджених обставинах, та підтверджується також матеріалами справи.

Також той факт, що ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами свідчить про його бажання брати участь у вихованні дитини.

Тому підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відсутні.

Частиною 1 статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з довідки (т.1 а.с.64), ОСОБА_6 працює водієм в ТОВ «Союз-Авто» і має регулярний дохід, а тому підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відсутні.

Тому з врахуванням даної обставини та того, що відповідач має іншу дитину сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1 а.с.78), суд визначає розмір аліментів у частці 1/3 від доходу і дану частку, в судовому засіданні, погодився відповідач, за первісним позовом, сплачувати на утримання дитини.

Однак аліменти не підлягають стягненню з часу розлучення, оскільки позивачем не доведено, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, що є обов'язковою умовою на підставі ч.2 ст.191 СК України.

За таких обставин колегія суддів, приходить до висновку, що в цій частині первісні позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч.ч. 2,3 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами 1,2 статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно частин 4,5,6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, з якою проживає син ОСОБА_8, вчинює перешкоди батькові дитини ОСОБА_6 у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, в той же час позивачем за первісним позовом не доведено, що батько дитини вчинював дії які перешкоджають нормальному розвитку дитини.

За висновком виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування, від 18.09.2015 року (т.1 а.с.142,143), останній вважає за доцільне визначити ОСОБА_6 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1: перший і третій тиждень місяця в суботу та неділю з 10 до 17 години без присутності матері дитини; перші три зустрічі провести в присутності матері; два тижні влітку під час відпустки батька, за попередньою домовленістю батьків та з врахуванням обставин, які можуть виникнути.

Повністю з даним способом участі у вихованні та спілкуванні з сином батька колегія суддів погодитись не може, оскільки за результатами обстеження ОСОБА_8 психологом ДНЗ №72 (т.1 а.с. 176,177) дитина не знає хто такий папа Ваня, тому на даний час, до зміни сприйняття дитиною біологічного батька (позивача за зустрічним позовом), такий спосіб як проживання сина з позивачем протягом двох тижнів під час відпустки батька, є передчасним і суперечитиме інтересам дитини.

За таких обставин колегія суддів, приходить до висновку, про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення як первісних так і зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст..ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення яким:

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6 третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м.Канів Черкаської області на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 від заробітку (доходу) щомісячно , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину , починаючи з 19 червня 2015 року і до повноліття .

В іншій частині первісних позовних вимог - відмовити.

Усунути перешкоди ОСОБА_6 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_8 та у його вихованні визначивши спосіб участі шляхом систематичних побачень з сином ОСОБА_8 у 1-й та 3-й тиждень місяця в суботу та неділю з 10 години до 17 години без присутності матері дитини. Перші три зустрічі провести в присутності матері.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в сумі 243 гривни 60 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :