Справа № 606/2338/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

за участі секретаря судового засідання Пасько І.Б.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 05 листопада 2015 року пред'явив до суду позов до відповідача ОСОБА_3 про стягнення в його користь грошових коштів в сумі 600 000,00 грн. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 600 000,00 грн. для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується розпискою. Борговий документ розписка є підтвердженням того, що відповідач отримала вказану суму коштів. Однак, відповідач взяті на себе зобовязання вчасно не виконала, а тому позивач звернувся до останньої із письмовою вимогою про повернення грошових коштів протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги. Відповідач даної вимоги не виконала. Так як всі звернення до відповідача про повернення боргу були безрезультатними, позивач змушений звертатися до суду з метою захисту своїх прав.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги викладені в позові, вказав, що між сторонами був укладений договір позики, відповідач отримала 600000,00 грн., не повернула їх в строк визначений сторонами, ухиляється від виконання свого зобовязання, а тому просив суд задоволити його вимоги повністю.

Відповідач в судове засідання не зявилася, однак її представник адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні позов визнав частково на суму 535 000,00 грн., при цьому зазначив, що відповідач не заперечує той факт, що договір був укладений, нею дійсно отримано 600000,00 грн. від позивача, однак в березні 2015 року при зустрічі з позивачем, ОСОБА_3 повернула частину грошових коштів згідно договору позики, а саме -65 000,00 грн.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

01 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого Позикодавець (позивач) передав Позичальнику (відповідачу) позику в сумі 600 000,00 грн. Відповідно до п.2.2 Договору, відповідач зобовязувалась повернути позику до 01 березня 2015 року. Пунктами 2.3, 2.4 Договору, передбачено, що факт надання позики та отримання позичальником коштів підтверджується підписанням даного договору та написаною власноручно позичальником розпискою, повернення позики підтверджується відповідними розписками.

01 березня 2013 року відповідачем в присутності свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 написано розписку, про отримання від позивача 600 000,00 грн. позики для здійснення підприємницької діяльності, а також зобовязання повернути дані грошові кошти в строк до 01 березня 2015 року. В судовому засіданні представник відповідача визнав та не оспорив факт отримання грошових коштів в сумі 600000,00 грн.

02 березня 2015 року позивач звернувся з письмовою вимогою до відповідача про повернення позики в сумі 600 000,00 грн. протягом тридцяти днів з моменту отримання даної вимоги. Як вбачається з відмітки на вимозі, відповідач отримала її 02 березня 2015 року.

Відповідно до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина 1 статті 530 ЦК передбачає якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу уприписів ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановленні договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, оскільки в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 - 600000,00 грн. боргу.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд приходить до переконання, що представником відповідача не спростував належними та допустимими доказами доводи позивача про стягнення суми позики в розмірі 600 000,00 грн. Твердження представника відповідача про те,що остання сплатила частину позики в сумі 65 000,00 грн. суд не приймає до уваги, оскільки згідно з ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Як вказав представник відповідача, остання будучи обізнаною по необхідність отримання розписки у випадку повернення коштів, жодних розписок як передбачено договором, чи іншого документа, що підтверджує факт повернення частини позики надати не може, а тому позов підлягає до задоволення.

В силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по справі, а саме 6000,00 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 88, 212-215, 222, 224 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 610,1046 1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.п.н. НОМЕР_1) жительки м. Теребовля, вулиця Лесі Українки, 77 а в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.п.н. НОМЕР_2) жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 суму боргу в розмірі 600 000,00 грн. (шістсот тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1(і.п.н. НОМЕР_1) жительки м. Теребовля, вулиця Лесі Українки, 77 а в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.п.н. НОМЕР_2) жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 6000,00 грн. (шість тисяч) гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Марціцка