Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Ужгородліфт» про визнання незаконними та скасування наказів, визнання змін в умовах оплати праці незаконними та відновлення стану, який існував до порушення за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він працює у комунальному підприємстві «Ужгородліфт» (далі - КП «Ужгородліфт») електромеханіком 4 розряду. Наказом адміністрації від 13 червня 2013 року № 18-к його було незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни у вигляді догани у зв'язку з тим, що він самовільно, порушуючи графік виходу на роботу електромеханіків Ужгородської виробничої дільниці № 2 за червень 2013 року, 7 червня 2013 року приступив до виконання трудових обов'язків, проте у цей день повинен був працювати електромеханік ОСОБА_6 Вважав, що трудову дисципліну він не порушував, тому до дисциплінарної відповідальності його притягнуто незаконно. Також вважав незаконними накази адміністрації підприємства від 30 квітня 2010 року № 5 та від 14 травня 2010 року № 7, відповідно до яких зменшено доплату до посадового окладу за сумісництво, за роботу у вечірній та у нічний час, оскільки зменшились мінімальні гарантовані розміри надбавок до заробітної плати. Також вважав незаконними накази адміністрації підприємства від 30 жовтня 2013 року № 23, від 29 листопада 2013 року № 26, від 31 грудня 2013 року, оскільки на підставі цих наказів у порушення вимог трудового законодавства його незаконно, без його згоди та завчасного повідомлення переведено з посади електромеханіка 5 розряду на час хвороби ОСОБА_7 з ліфтової аварійної служби лінійним механіком.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати зазначені накази підприємства незаконними та скасувати їх, визнати зміни в умовах оплати праці незаконними та відновити стан, який існував до прийняття цих наказів.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконними та скасовано накази директора КП «Ужгородліфт» від 13 червня

2013 року № 18-к, пункт 7 наказу від 30 квітня 2010 року № 5, наказ від 14 травня 2010 року № 7, наказ від 30 жовтня 2013 року № 23, наказ від 29 листопада

2013 року № 26 та наказ від 31 грудня 2013 року № 31.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2015 року визнано незаконними та скасовано наказ директора КП «Ужгородліфт» від 13 червня 2013 року № 18-к, визнано незаконними дії

КП «Ужгородліфт», у результаті яких зменшились розміри обов'язкових виплат та нарахувань, та зобов'язано відновити стан, який існував до початку трудових відносин ОСОБА_4 з КП «Ужгородліфт»; зобов'язано КП «Ужгородліфт» провести нарахування та виплату доплат за роботу за сумісництвом, за роботу у вихідні та святкові дні за період з травня 2010 року по день винесення рішення у справі; скасування наказу від 30 квітня 2010 року та наказу від 14 травня 2010 року № 7. Визнано незаконними та скасовані наказ від 30 жовтня 2013 року № 23, наказ від 29 листопада 2013 року № 26, наказ від 31 грудня 2013 року № 31.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

24 березня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 16 січня 2015 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до КП «Ужгородліфт» про визнання незаконними дій КП «Ужгородліфт», які виразились у зменшенні розмірів обов'язкових виплат та нарахувань, та зобов'язання відновити стан, який існував до початку трудових відносин ОСОБА_4 з КП «Ужгородліфт», зобов'язання

КП «Ужгородліфт» провести нарахування та виплату доплат за роботу за сумісництвом, за роботу у вихідні та святкові дні за період з травня 2010 року по день винесення рішення у справі, визнання незаконними та скасовані наказів директора КП «Ужгородліфт», а саме: пункт 7 наказу від 30 квітня 2010 року № 5, наказ від 14 травня 2010 року № 7, наказ від 30 жовтня 2013 року № 23, наказ від 29 листопада 2013 року № 26 та наказ від 31 грудня 2013 року № 31 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 В іншій частині вказані судові рішення залишені без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що адміністрацією підприємства при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді догани порушено порядок, визначений ст. 149 КЗпП України. Також апеляційний суд вірно вважав, що адміністрацією відповідача дотримано правил колективного договору та трудового законодавства щодо порядку перегляду, встановленого додатком № 4 до цього договору стосовно зменшення розмірів доплат за роботу у вечірній та нічний час до тарифних ставок заробітної плати позивача.

Також апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів від 30 квітня 2010 року та від 14 травня 2010 року за пропуском строку звернення до суду, вірно виходив із того, що про визнання недійсними та скасування зазначених наказів адміністрації відповідача позивач звернувся до суду 19 серпня 2013 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку, визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко