Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/828/15-ц

Провадження №2/377/506/15

14 грудня 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі Щуковській А.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

УСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» , у якій представник позивача за довіреністю просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 22.02.2007 року у розмірі 57389 гривень 07 копійок та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідно до кредитного договору від 22.02.2007 року, укладеного між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом подачі до відділення закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій просив надати йому послуги у виді кредитної картки «УніверсальнаGOLD» з бажаним лімітом 15000 гривень. Відповідач, поставивши підпис в заяві, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які розміщеними на офіційному сайті банку, складає між ним та Банком договір. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку позичальник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту, оплатити винагороду банку. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в сумі розмірі 500 гривень +5 % від суми позову. В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобовязання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого має станом на 30.06.2015 року заборгованість на загальну суму 57389,07 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 12719,38 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 39960,69 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом 1500 гривень, штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 2709, 00 гривень.

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 27 серпня 2015 року, ухваленому у справі за вищевказаним позовом, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були задоволені повністю(а.с. 34-36).

Ухвалою суду від 18 листопада 2015 року заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 серпня 2015 року за заявою відповідача ОСОБА_1 в особі його представника, було скасоване, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку(а.с. 104-105).

Представник відповідача подала до суду заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на правовому допомогу в сумі 2400 гривень, пославшись на те, що відносини між сторонами виникли на підставі договору без номеру від 22.02.2007 року, який складається із Заяви, Памятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, відповідно до якого відповідачу було видано платіжну картку з встановленим кредитним лімітом до 15000 гривень. Відповідно до п.5.4 Правил, строк виконання зобовязань має бути не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. Згідно з п. 3.1.1 Правил строк дії картки, вказаний на її лицевій стороні ( місяць і рік), вона діє до останнього календарного дня, зазначеного місяця. Картка відповідача діяла до березня 2011 року. Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк(шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Таким чином, позивач звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки строк дії картки сплинув 31.03.2011 року. Також зазначила, що відсутній будь-який платіжний документ на підтвердження зняття коштів відповідачем з платіжної картки. Позивач діяв в порушення п. 3.1.1, 3.1.3 та 5.4 Правил користування платіжною карткою, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, позивачем не було видано відповідачу грошових коштів і нової платіжної картки після закінчення строку дії договору, як передбачено п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, що є підставою для відмови у задоволенні позову (а.с. 85-87).

Представник позивача у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши подані позивачем письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що 22.02.2007 року ОСОБА_1 подав до відділення закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК, заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку , у якій просив надати йому послуги у виді кредитної картки «УніверсальнаGOLD» з бажаним лімітом 15000 гривень. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді.

Як видно із свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, внаслідок зміни найменування юридичної особи, Закрите акціонерне товариство «ПриватБанк», перереєстроване 17.07.2009 року в Публічне акціонерне товариство «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до укладеного кредитного договору від 22.02.2007 року та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти банк надав відповідачу кредит в розмірі 15 000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна GOLD» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році.

Як зазначено у п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.8.6 Умов при порушенні позичальником строків платежу по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми позову.

Згідно п.9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону до припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки зазначено на лицевій стороні картки(місяць і рік), картка діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

За змістом п. 3.1.2 Правил, дата закінчення дій карток, виданих довіреним особам держателя, співпадає з датою закінчення дій картки держателя.

В п. 3.1.3 Правил зазначено, що по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст.207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підписавши заяву від 22.02.2007 року відповідач засвідчив, що ознайомлений та згодний із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, а також підтверджує свою згоду на те, що вказані документи в цілому складають між сторонами договір про надання банківських послуг.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а також з Тарифів банку, Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 30.06.2015 року, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 57389 гривень 07 копійок, що виникла внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором і складається із заборгованості за кредитом 12719,38 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 39960,69 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом 1500 гривень, штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 2709, 00 гривень (а.с. 6-8).

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за умовами договору ОСОБА_1 здійснив 23 вересня 2009 року, після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

В поданих запереченнях на позовну заяву відповідач в особі свого представника просив застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності (а.с. 85-87).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як зазначено у ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилом ч. 1 ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-14 цс14.

За змістом пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений

Судом встановлено, що строк дії картки «Універсальна GOLD», яка видана на імя ОСОБА_1, закінчився 31 березня 2011 року(а.с. 88-89), останній платіж відповідачем здійснено 23 вересня 2009 року(а.с. 7).

Позивачем не надано суду доказів того, що після закінчення строку дії картки «Універсальна GOLD» відповідачу видано картку з новим строком дії.

Враховуючи визначений змістом кредитного договору кінцевий строк виконання зобов'язань 31 березня 2011 року, тобто останній день місяця, указаного на картці, початок перебігу строку позовної давності почався з 1 квітня 2011 року. Оскільки між сторонами кредитного договору не збільшено строк позовної давності, то застосуванню підлягає ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Позовна заява до суду здана на пошту 27 липня 2015 року, що підтверджено відбитком поштового штемпеля на конверті, у якому вона надійшла до суду, тобто з пропуском строку позовної давності, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Причин пропуску строку позовної давності позивачем не зазначено.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в звязку із спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Як зазначено у п.48 вказаної Постанови, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової длопомоги у конкретній справі(наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги № 33-ФЦ від 29.09.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Центр Конфліктології і Права», довіреності № 164/15, відповідачу надавала правову допомогу юрист Садовець О.О..

З квитанції № 14364634 від 30.09.2015 року видно, що ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Центр Конфліктології і Права» 2400 гривень за надання правової допомоги (а.с. 52), та за подачу заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в сумі 243,60 гривень, що підтверджується квитанцією № 764 від 30.09.2015 року (а.с. 39).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлений мінімальний розмір заробітної плати з 1 вересня 2015 року 1378 гривень.

З розрахунку, зазначеному в заяві про перегляд заочного рішення, вбачається, що юрист Садовець О.О. витратила на надання правової допомоги 5 годин робочого часу, а саме: опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції 1 година; складання та подання заяви про перегляд заочного рішення до суду 4 години.

Враховуючи час, затрачений юристом Садовець О.О. на надання правової допомоги, суд вважає, що необхідно стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу в сумі 2400 гривень, що не перевищує граничний розмір, встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Таким чином, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 2400 гривень та витрати по оплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок та понесені витрати на правову допомогу в сумі 2400 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька