У х в а л а

іменем україни

9 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк», ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 3 листопада 2008 року між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») укладені два договори про відкриття кредитної лінії по програмі мультивалютного кредитування № 1-081/08Ф та № 5-072/08Ф. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 1-081/08Ф, предметами якого є житловий будинок № АДРЕСА_1 та земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1. Зазначене майно придбане нею та ОСОБА_2 за час шлюбу за спільні кошти. Посилаючись на те, що нею надавалась згода на укладення її чоловіком одного кредитного договору та договору іпотеки, а ним укладено два кредитні договори, на забезпечення виконання яких передане в іпотеку майно, просила задовольнити позов.

В процесі розгляду справи позивач подала заяву, якою змінила підстави позову та просила визнати договір іпотеки недійсним у зв'язку з тим, що при наданні згоди на його укладення вона не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 3 листопада 2008 року № 1-081/08Ф, укладений між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що є рішення суду, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, як на підставу позову при його поданні ОСОБА_1 посилалася на те, що вона не надавала згоди на укладення між відповідачами двох кредитних договорів і передачу в іпотеку майна на їх забезпечення, а погоджувалась на укладення одного кредитного договору і його забезпечення іпотекою.

У заяві від 16 квітня 2014 року про зміну підстав позову, позивач вказувала, що вона при наданні нею згоди на укладення її чоловіком кредитного договору та на передачу в іпотеку нерухомого майна за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а. с. 52-54).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 квітня 2012 року, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Правекс-Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки від 3 листопада 2008 року № 1-081/08Ф, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2, заявленого з тих підстав, що в момент надання нею згоди на укладення її чоловіком кредитного договору та на передачу в іпотеку нерухомого майна вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Отже, з урахуванням зміни підстав позову у справі, яка розглядається, він тотожний за предметом і підставами позову, за результатами розгляду якого ухвалене рішення, яке набрало законної сили.

ЦПК України не передбачено можливості розгляду справи між тими самими сторонами, про той же самий предмет і з тих самих підстав позову при умові наявності нових доказів на підтвердження існування обставин, якими він обґрунтовувався.

За таких обставин апеляційний суд оскаржуваною ухвалою правильно закрив провадження у справі.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду висновків, які ґрунтуються на встановлених відповідно до поданих сторонами доказів обставинах.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова