Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді : Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Яблонській Я.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

09.06.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовними вимогами, які в подальшому уточнила, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився її син ОСОБА_3, батьком якого є ОСОБА_2, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Нововоронцовського районного управління юстиції Херсонської області в книзі записів актів громадянського стану про народження 20 грудня 2002 року зроблено відповідний запис за №70. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини від 20 грудня 2002 року серії НОМЕР_1. 21.02.2003 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, тобто з батьком свого сина, про що Дніпрорудненською міською радою в книзі реєстрації актів про одруження 21.02.2003 року зроблено відповідний запис за №14. Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про одруження від 21 лютого 2003 року серії НОМЕР_2.

Їх сім'я розпалася з причин відсутності взаємопорозуміння та шлюб було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 07 жовтня 2004 року зроблено відповідний запис за №237. Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 07 жовтня 2004 року серії НОМЕР_3. Після розірвання шлюбу, син: ОСОБА_3 постійно проживає з нею, що підтверджується копією довідки про склад сім'ї №203 від 23 квітня 2015 року.

З моменту фактичного припинення шлюбних відносин і до теперішнього часу відповідач систематично не виконував і не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина ОСОБА_3, не цікавився його життям, здоров'ям, не хотів і не хоче спілкуватись з ним, фактично ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини. Тобто, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню нею загально визначених норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Вона вважає, що ухилення від виконання свого обов'язку щодо виховання сина є актом свідомої поведінки відповідача, оскільки він не вчиняє відповідних дій, не проявляє щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість.Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста її перебування та сина, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні сина з відповідачем та прийнятті участі батька у вихованні сина. За рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2007 року, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі ? частки з усіх видів заробітку до досягнення повноліття, починаючи з 08 лютого 2007 року. З моменту прийняття рішення судом у 2010 році відповідач двічі здійснив виплати аліментів, після чого не надавав будь-якої допомоги, не цікавився потребами сина, хоча мав можливість працювати і надавати допомогу, всі витрати по утриманню і матеріальному забезпеченню сина, витрати на розвиток його здібностей несла вона та її чоловік. Тобто, відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків щодо утримання дитини. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Відповідач неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, і коли звільнявся з колонії, у перервах між ув'язненнями (період з 30 січня 2009 до 23 липня 2011 року), мав можливість побачити сина, поспілкуватися із ним. Проте сином він не цікавився, і влаштовував власне життя, про що свідчить його черговий шлюб, від якого він має іншу неповнолітню дитину. Вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно сина ОСОБА_3 батьківські обов'язки, покладені на відповідача Законом, а тому вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав відносно своєї дитини. До того ж, 22.05.2015 року ОСОБА_2 своєю заявою надав згоду на усиновлення сина ОСОБА_3 і зміну його прізвища, ім'я та по батькові у майбутньому, і погодився на позбавлення його батьківських прав, та остаточно відсторонився від сина. На протязі багатьох років вихованням сина і виконанням обов'язків батька займався другий чоловік - ОСОБА_6 Ці обставини підтверджуються доданими документами: копією свідоцтва про шлюб від 01 квітня 2014 року, копією акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 26 травня 2015 року, копією довідки КЗ «Дніпрорудненська гімназія «Софія» ВРР ЗО №64 від 13 травня 2015 року, копією довідки тренера ЗОФУБ. Зазначені вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 свідомо: не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина; не цікавиться його навчанням, досягненнями, потребами у навчанні; не піклується про його підготовку до самостійного життя; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, неоохідному для його нормального самоусвідомлення (жодної зустрічі, телефонної розмови, поздоровленнями зі святом, жодного подарунка та інш.); не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти як в теперішній час так і в майбутньому. Що в свою чергу дає підстави для висновку про умисне, свідоме невиконання ним своїх батьківських обов'язків. Неповнолітній ОСОБА_3 письмово висловив своє ставлення до позовних вимог у заяві, складеній у присутності інспектора Служби в справах дітей Василівської РДА, і просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.З урахуванням вищевикладених обставин вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав щодо неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, про день, час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. До суду надала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами ,викладеними в уточненій позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився з поважних причин, оскільки на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі у Дружелюбівському виправному центрі (№101) Управління ДптС України в Запорізькій області (№1), надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав визнає у повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області про час і місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте до початку судового засідання надали суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задовольнити за підставами, викладеними в позовній заяві та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 17.07.2015 року, самостійних вимог на предмет позову не заявляють.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57,58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно положень ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що з 21 лютого 2003 року по 07 жовтня 2004 року позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2, виданим Дніпрорудненською міською радою Запорізької області 21.02.2003 року, копія якого міститься в матералах справи (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_3, батьком якого є ОСОБА_2, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Нововоронцовського районного управління юстиції Херсонської області в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №70 від 20 грудня 2002 року, що підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини від 20 грудня 2002 року серії НОМЕР_1 (а.с.7).

07.10.2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4, виданим відділом РАЦСу Василівського РУЮ Запорізької області, копія якого міститься в матералах справи (а.с.9).

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2007 року, з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відовідача, щомісячно, починаючи з 08.02.2007 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.16).

Згідно довідки про склад сім'ї, виданої КУП "Наш дім" за №203 від 23 квітня 2015 року, неповнолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає з ОСОБА_1, позивачкою у справі, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 за вищевказаною адресою, складеного 26.05.2015 року провідним спеціалістом апарату виконкому з питань охорони дитинства Джемела Н.П. вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 в чотирьохкімнатній квартирі разом зі своїм другим чоловіком ОСОБА_6 та малолітнью дитиною ОСОБА_3, учнем 7-А класу КЗ "Дніпрорудненська гімназія "Софія". Шлюб з батьком дитини ОСОБА_2 розірвано у 2004 році. Батько дитини знаходиться в місцях позбавлення волі у Дружелюбівському виправному центрі Вільнянського району Запорізькій області (№101) (засуджений з 2011 року по 2017 рік). Зі слів матері дитини останній не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не виплачує аліменти (а.с.12).

Згідно довідки, виданої КЗ "Дніпрорудненська гімназія "Софія" від 13.05.2015 року за № 64 вбачається, що дитина ОСОБА_3 дійсно навчається у 7-А класі КЗ "Дніпрорудненська гімназія "Софія" Василівської районної ради Запорізької області. Батько дитини - ОСОБА_2 з 2008 року не цікавиься питанням навчання і виховання сина взагалі. Участь у вихованні дитини бере ОСОБА_6, чоловік ОСОБА_1, який є постійним учасником навчально-виховного процесу ОСОБА_3 (а.с.13).

Довідкою Запорізької спортивної федерації "Універсальний бій" зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2008 року відвідує секцію карате. Дитина характеризується позитивно, приймає участь у всіх спортивних заходах, за час відвідування ставав Чемпіоном області, Призером чемпіоната України. За час відвідування секції, його батько ОСОБА_2 спортивними успіхами сина не цікавився (а.с.14).

На протязі багатьох років вихованням дитини і виконанням обов'язків батька займався другий чоловік ОСОБА_6

Ці обставини підтверджуються доданими документами: копією свідоцтва про шлюб від 01 квітня 2014 року НОМЕР_5, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, копією акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 26 травня 2015 року, копією довідки КЗ «Дніпрорудненська гімназія «Софія» ВРР ЗО №64 від 13 травня 2015 року, копією довідки тренера ЗОФУБ (а.с. 11-14).

22 травня 2015 року ОСОБА_2, відповідач по справі, своєю заявою надав згоду на усиновлення сина ОСОБА_3 і зміну його прізвища, ім'я та по батькові у майбутньому, і погодився на позбавлення його батьківських прав, що підтверджується заявою відповідача ОСОБА_2 від 22.05.2015 року, підпис якого посвідчений начальником Дружелюбівського виправного центру (№101) Вільнянського району Запорізькій області (а.с.15).

Неповнолітній ОСОБА_3 письмово висловив своє ставлення до позовних вимог у своїй власноручній заяві від 23.06.2015 року, яка складена у присутності інспектора Служби в справах дітей Василівської РДА Запорізької області, в якій зазначив, що вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно нього, у звязку з тим, що ОСОБА_2 не приймає участь у його житті, не піклується про нього, не допомогає грошима, тобто не виконує свої батьківські обов"язки (а.с.27).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-493/2007, виданим 12.04.2007 року Василівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відовідача щомісячно, складеного державним виконавцем ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області Чеперною І.В., заборгованість по аліментам за вищевказаним виконавчим листом станом на 04.06.2015 року становить - 71022,23 грн. (а.с.17).

Висновком №01-39/1070 від 17.07.2015 року, Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зазначено, що ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої доньки, свідомо нехтує своїми обов"язками, не піклується про фізичний та духовний стан дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її морального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних ціностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього її світу; не створює умов для отримання нею освіти. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при Голові райдержадміністрації при колегіальному вирішенні питання щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, за результатами бесіди з малолітнім ОСОБА_3 Було з"ясовано, що він згоден на позбавлення свого батька батьківських прав. ОСОБА_3 не визнає ОСОБА_2 своїм батьком, оскільки батько не спілкується з ним та не проявляє інтерес до його життя. Та враховуючи вищевикладене, Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, як орган опіки та піклування, діючи виключно в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст.ст. 8,11 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо.

Відповідно до ст.ст. 8,11 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо.

Відповідно до ст. ст. 25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою ВР 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов'язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення.

Відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов'язками.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає необхідним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за тими підставами, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дитини, взагалі не проявляє до сина батьківської турботи, постійної матеріальної допомоги не надає, байдуже ставиться до його виховання, успіхів у навчанні та його долею не цікавиться, протягом тривалого періоду часу не відвідував дитину за місцем її проживання та навчанням, належним чином з ним не спілкується, взагалі не надає йому матеріальної допомоги. Таким чином, батько дитини повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання власного сина, тому формальна наявність батька ставить дитину в скрутне становище, так як він не може мати юридичного статусу дитини, яка залишилась без піклування батька, і в повній мірі не може користуватись пільгами та державними гарантіями, що мають діти даної категорії, згідно чинного законодавства, тому вважає необхідним, виключно в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою встановлення його соціального статусу, позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Керуючись ст.ст.8,124 Конституції України, ст.ст.25,27,29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, п.2 ч.1 ст.164, ст.165, ст.ст.167,171,243,244 Сімейного кодексу України, ст.ст.8,11 Закону України „Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року, ст.ст. 7, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Осокорівка Нововоронцовського району Херсонської області, громадянина України - батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копрії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО