АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5548/14-ц Номер провадження 22-ц/786/3898/15Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів Кузнєцової О.Ю., Дряниці Ю.В.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, представника виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_7, виконавчого комітету Київської у м. Полтаві ради ОСОБА_8, прокурора Лимар А.О., свідка ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відібрання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила відібрати свою дитину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, від баби ОСОБА_3 та діда ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що восени 2013 року між нею та її малолітньою донькою ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 стався конфлікт, після якого дитина пішла проживати до своєї баби ОСОБА_3 та діда ОСОБА_4 На її думку, малолітня дитина повинна проживати разом із нею.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Відібрано малолітню ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та повернуто матері ОСОБА_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4, просили скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме неврахування того, що проживання ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 із матірю буде суперечити її інтересам з огляду на поведінку матері.

Справа неодноразово переглядалася в апеляційному та касаційному порядку.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 02 березня 2002 року по 23 квітня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Київського районного суду від 08 червня 2007 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та визначено місце проживання дитини з матірю.

До жовтня 2013 року малолітня ОСОБА_9 проживала з матір'ю ОСОБА_2 в орендованій квартирі за адресою АДРЕСА_1.

З жовтня 2013 року і по даний час дитина проживає з бабою та дідом - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - батьками позивача, за адресою АДРЕСА_2.

До переїзду до діда та баби малолітня ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 виявляла бажання на проживання разом з батьком ОСОБА_6, проте він не зміг забезпечити її житлом, у звязку з незгодою на це членів його сімї.

За адресою АДРЕСА_2 проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_3 - баба, ОСОБА_4 - дід, малолітня ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 онука. Також за вказаною адресою зареєстрована і сама позивачка ОСОБА_2

Відповідно до акту, складеного комісією служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 02 грудня 2014 року, при обстеженні умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що умови проживання дитини добрі, квартира складається з 2-х кімнат. В кімнаті зроблений сучасний ремонт, є необхідна побутова техніка, кімнати повністю вмебльовані, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є окрема кімната, в якій є диван-ліжко для сну та відпочинку, шафа для одягу, стіл для навчання, комп'ютер, телевізор, кондиціонер.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 12 серпня 2014 року, за місцем попереднього проживання ОСОБА_9 з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що квартира складається з однієї кімнати, умови проживання задовільні: є окреме дитяче ліжко, місце для навчання дитини. За цією адресою проживають: ОСОБА_2 - мати дитини, ОСОБА_10 - чоловік (громадянський шлюб).

У своєму висновку Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_9, зазначив про те, що вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір'ю ОСОБА_2, за умови згоди дитини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, судом першої інстанції залишено поза увагою волевиявлення дитини, якій на момент розгляду справи виповнилось 11 років та 10 місяців, щодо місця її проживання.

Статтею 162 СК України визначено, що якщо один із батьків або інша особа самочинно без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Відповідно до ч. 3 ст. 163 СК України суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і передачі її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, малолітня ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 переїхала жити до діда з бабою добровільно, за власним бажанням.

Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, були розлучені зі своєю матірю. Дитина має право на здорове зростання і розвиток (принцип 4 Декларації прав дитини).

Ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосуванню закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль щодо, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини).

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтесах дітей.

В ході розгляду справи, судами першої та апеляційної інстанції заслухано ОСОБА_9, яка пояснила, що вона категорично заперечує проти проживання з матір'ю, а проживати до баби з дідом вона пішла за власним бажанням, оскільки мати її била, своїм способом життя заважала навчанню та розвитку.

Проаналізувавши всі доказі по справі, колегія суддів приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшло підтвердження, що проживання малолітньої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 з матірю за адресою АДРЕСА_1 суперечило б її інтересам.

Посилання позивачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_6 про те, що вони, як батьки дитини, мають більші матеріальні можливості для забезпечення нормального розвитку дитини та організації її відпочинку, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки останні не позбавляються батьківських прав та мають змогу добровільно утримувати дитину у спосіб, що відповідає її інтересам та не може вплинути на розгляд справи по суті.

За таких обставин, з огляду на добровільне проживання малолітньої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3з бабою та дідом, а також її стійке бажання на продовження проживання з ними, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, як таких, що суперечать інтересам дитини.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права ухвалив помилкове рішення про відібрання дитин, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відібрання дитини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.Ю. Кузнєцова

ОСОБА_11

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: