У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на постанови головного державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Сердюк Ірини Анатоліївни, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, у якій зазначав, що виконавчий лист, на підставі якого державний виконавець відкрив виконавче провадження № 45838700 згідно з постановою від 15 грудня 2014 року не відповідає вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», тому просив скасувати постанову старшого державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Сердюк І.А. від 15 грудня 2014 року про відкриття провадження; зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, що накладений Новозаводським відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 березня 2015 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 15 грудня 2014 року на підставі поданої стягувачем Сердюк І.А. заяви про примусове виконання виконавчого листа № 2-427/07, виданого 02 лютого 2007 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення на її користь з ОСОБА_4 аліментів на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частина усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 17 січня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття, головним державним виконавцем Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції Сердюк І.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45838700 (а. с. 21).

Також 15 грудня 2014 року державний виконавець Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Сердюк І.А. винесла постанову у виконавчому провадженні № 45838700 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, лише у межах суми боргу (а. с. 23).

Згідно з розрахунком заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 червня 2014 року складала 9 402 грн 08 коп., станом на 13 січня 2015 року - 12 493 грн 26 коп. (а. с. 16). Із вказаним розрахунком ОСОБА_4 погодився та перерахував 13 січня 2015 року 12 493 грн 26 коп. на депозитний рахунок виконавчої служби, про що повідомив виконавчу службу (а. с. 15).

Згідно зі ст. 383 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2179/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_820210/ed_2015_03_02/pravo1/T990606.html?pravo=1> (далі - Закон) державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_820301/ed_2015_03_02/pravo1/T990606.html?pravo=1> 19 Закону (у редакції на дату видачі вказаного виконавчого листа) у виконавчому документі повинна бути зазначена дата набрання чинності рішенням суду.

Відповідно до ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У ст. 26 Закону підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, зокрема, є те, що рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі, виданому судом 02 лютого 2007 року, зазначено, зокрема, про стягнення аліментів з 17 січня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття, про негайне виконанням рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць та що судом цивільна справа була розглянута 01 лютого 2007 року. Відповідно до відміток про реєстрацію виконавчого листа до винесення двох постанов, що оскаржуються ОСОБА_4, виконавчий лист надходив на виконання до виконавчої служби неодноразово, зокрема стягнення по аліментів з боржника відбувалися з 23 жовтня 2008 року.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що на момент накладення арешту на майно ОСОБА_4 заборгованість зі сплати аліментів перевищувала три місяці та не була оскаржена боржником, а тому на підставі заяви стягувача, для забезпечення виконання застосовано арешт майна боржника у межах суми боргу відповідно до ст. 25 Закону.

Суди обґрунтовано відмовили у задоволенні скарги ОСОБА_4, оскільки дії державного виконавця при винесенні постанов від 15 грудня 2015 року про відкриття виконавчого провадження та накладання арешту на майно боржника, оголошення заборони його відчуження відповідають вимогами ст. ст. 19, 25, 26 Закону.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а ухвали судів залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Кузнєцов В.О., Наумчук М.І.