У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль») про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що з 2003 року він працював на посаді пожежного рятувальника в ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

24 квітня 2014 року його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач просив поновити його на посаді пожежного-рятувальника з 24 квітня 2014 року, стягнути з ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов'язати ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн, а також просив покласти на службову особу - Генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» ОСОБА_4 обов'язок відшкодувати шкоду підприємству, заподіяну у зв'язку з оплатою часу вимушеного прогулу.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_3 на посаді пожежного-рятувальника групи пожежної охорони служби аварійно-рятувального та протипожежного забезпечення польотів дирекції з аеродромно-технічного забезпечення ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з 24 квітня 2014 року. Стягнуто з ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 46 765 грн 59 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що при звільнені ОСОБА_3, в порушення вимог чинного законодавства, не було надано згоди на його звільнення незалежною профспілкою працівників авіаційної безпеки.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не було вчинено прогул без поважних причин.

Судами встановлено, що наказом від 21 жовтня 2003 року № 11-07-447/п ОСОБА_3 прийнято на роботу до ДП «Бориспіль» на посаду пожежника з 22 жовтня 2003 року.

Наказом від 01 червня 2013 року № 11-07/1-657/п позивача переведено на посаду пожежного-рятувальника групи пожежної охорони служби аварійно-рятувального та протипожежного забезпечення польотів.

Згідно з наказом від 23 квітня 2014 року № 11-07/1-366/п ОСОБА_3 звільнено з роботи 24 квітня 2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2014_10_26/pravo1/KD0001.html?pravo=1> трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_104/ed_2014_10_26/pravo1/KD0001.html?pravo=1> трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою,за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини другої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частини другої статті 252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Згідно із ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-163цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що звільнення ОСОБА_3 відбулось з порушенням порядку, без згоди профкому Справедливої профспілки працівників ДП МА «Бориспіль», членом якої він є.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Діючими в ДП МА «Бориспіль» Правилами про внутрішній трудовий розпорядок працівників підприємства від 12 грудня 2013 року № 01-06-1 (далі - Правил), визначено режим роботи працівників, відповідальність за порушення ними трудової дисципліни. Правила є обов'язковими для всіх працівників ДП МА «Бориспіль».

В свою чергу, адміністрація підприємства, згідно пункту 4.1 Правил, зобов'язана забезпечувати суворе дотримання трудової дисципліни. Робочий час в ДП МА «Бориспіль» регламентується Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до п. 5.2 Правил особливості робочого часу і відпочинку деяких категорій працівників галузі встановлюються відомчими нормативними актами в межах норм, передбачених законодавством України.

Відповідно до графіку змінності працівників служб та підрозділів ДП МА «Бориспіль», для працівників встановлено час початку роботи з 08:00 год. по 08:00 год. наступного дня.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що оскільки вихід на роботу позивача з відпустки в 00:00 год. не передбачений вищевказаним графіком, то позивачем не було вчинено прогул без поважних причин.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції відповідає обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.В. Ступак