АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3075/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30,34 Манько М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівНерушак Л. В. , Храпка В. Д.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 05 вересня 2015 року, близько 15-00 год., на території її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачці, задавила належних їй шестеро курей, вартість яких становить 660,00 грн.

До того ж, позивачка вказала, що в результаті такої події їй завдана моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях та стражданнях, яких вона зазнала внаслідок знищення сусідською собакою її курей. Моральну шкоду оцінила в розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела протиправних діянь відповідачки, не довела, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідачка заподіяла їй шкоду, не довела причинний зв'язок між шкодою та протиправними діями заподіювача та яка вина останнього в її заподіянні.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставнини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодування потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За матеріалами справи встановлено, що згідно протоколу огляду місця події від 05 вересня 2015 року на території будинковолодіння позивачки виявлено 6 тушок мертвих курей.

Як вбачається із постанови Смілянського міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року ОСОБА_7 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП та на неї накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 60 грн.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року вищевказану постанову районного суду скасовано та винесено нову постанову, якою ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 51 грн., що становить три неоподаткованих мінімуми доходдів громадян з конфіскацією тварини, а саме: собаки по кличці «Боня», не визначеної породи, чорної масті, з цяточками коричневого кольору на голові, жфночої статі.

Апеляційний суд вважав доведеними встановлені судом першої інстанції обставини справи, а саме те, що ОСОБА_8, маючи на утриманні собаку, 05 вересня 2015 року близько 15 години не забезпечила належне утримання собаки, внаслідок чого остання проникла на територію будинковолодіння ОСОБА_6, яка проживає в АДРЕСА_1, де задавила 6 курей, належних останній.

У силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дана норма кореспондується із роз'ясненнями, викладеними у п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року.

Встановлені обставини в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються заново.

Із довідки КП «Смілянський колгоспний ринок» за № 308 вбачається, що станом на 09 вересня 2015 року вартість одної домашньої курки (м'яса) становить 55 грн. за кілограм.

Згідно акту від 05 вересня 2015 року, складеного ОСОБА_6 в присутності сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, посвідченого головою громадського квартального комітету № 20, вага шістьох курок складає 12 кг. (а.с. 6) Таким чином, загальна вартість шести курок становить 660 грн.

Колегія суддів, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, вважає, що завдані позивачеві збитки в сумі 660 грн. внаслідок неналежного утримання відповідачкою ОСОБА_7 собаки, є доведеними, розмір матеріальної шкоди відповідачкою не спростовано, а тому стягує із відповідачки на користь позивачки 660 грн. матеріальної шоди.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала уз зв'язку із знищенням та пошкодженням її майна. ( п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України)

Згідно роз'яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи факт доведення вини відповідачки у заподіянні шкоди майну позивача, характер та розмір понесених збитків, моральні переживання ОСОБА_6 внаслідок знищення її майна, вимушені зміни у життєвих стосунках, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне сьягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 200 грн.

Оскільки судом вищевказані обставини враховані не були, в зв'язку із чим висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 просила суд стягнути із відповідача витрати, понесені останньою за надання юридичної допомоги адвокатом Примаком В.А. у розмірі 1 000 грн., проте розрахунок таких витрат позивачем до суду не надано, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. (п. 48 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року)

Крім того, у силу. ст. 88 ЦПК України із відповідачки на користь позивача підлягають стягнення понесені останньої судові витрати за подачу позовної заяви (487,2 грн.) та апеляційної скарги (535, 92 грн.), на загальну суму 1023, 12 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, ч. 1 ст. 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 660 грн. та 200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього в сумі 860 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати на суму 1023, 12 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :