Справа № 278/983/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с/з - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_5, третьої особи управління Держкомзему у Житомирському районі про визнання недійсними рішення вказаної сільради і державних актів на право власності на земельну ділянку та зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи управління Держкомзему у Житомирському районі про визнання недійсними державних актів на право власності на землю, свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати неправомірним рішення 4 сесії 24 скликання ОСОБА_4 сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 грудня 2002 року, яким ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,36 га., яка розташована в с.Перлявка, Житомирського району та області та просить визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га. та 0,2090 га., що видані 23 лютого 2005 року на імя ОСОБА_5, а також стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі вищевказаного рішення ОСОБА_5 приватизувала частину його земельної ділянки площею 0, 0136 га. у звязку з чим дане рішення необхідно визнати протиправним, а вказані державні акти недійсними.

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_5 подала зустрічний позов, в якому просила визнати недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки площею 0,1132 га., 0,1168 га. та 0,1132 га., що розташовані в с.Перлявка по вул.Мануїльського, 41, Житомирського району та області, видані 12 лютого 2002 року, 15 квітня 2002 року та 26 квітня 2002 року на імя ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 квітня 2002 року, згідно якого ОСОБА_7 успадкувала вищевказану земельну ділянку площею 0,1132 га. після смерті ОСОБА_8, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 квітня 2002 року, в частині продажу ОСОБА_9 та ОСОБА_7, ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,1162 га. та 0,1132 га. Свої вимоги мотивує тим, що на імя ОСОБА_8, який помер 20 листопада 1998 року, 12 лютого 2002 року неправомірно видано державний акт на право власності на землю, у звязку із чим вказані свідоцтва про право на спадщину та договір купівлі-продажу мають бути визнані недійсними.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в ньому, зустрічний позов не визнали, оскільки позивач набув право власності на вказані земельні ділянки за договором купівлі продажу і являється добросовісним набувачем.

Відповідач та її представник первинний позов не визнали позовні вимоги позивача, щодо нібито незаконної приватизації частини земельної ділянки яка належить позивачу ОСОБА_3 є безпідставними і ґрунтуються на домислах.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Житомирського району Житомирської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позови не визнають. Свій позов підтримала із зазначених в позовній заяві підстав.

Представник третьої особи управління Держземагенства у Житомирському районі надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. У вирішенні спору покладалась на розсуд суду.

Відповідачі по зустрічному позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, про день час місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в судове засідання не зявилися, суд розглядає справу на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, шо 30 квітня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 позивач набув право власності на житловий будинок № 41 з відповідними господарськими спорудами, по вул.Мануїльського в с.Перлявка Житомирського району та області та земельну ділянку площею 2300 кв.м., що знаходиться в с.Перлявка, Житомирського району та області, а саме сільськогосподарських угідь 1526 кв.м., з них ріллі 1401 кв.м., багаторічних насаджень 125 кв.м., під будівлями, лісами та іншими угіддями 774 кв.м. (а.с.23 т.1).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу вказаний жилий будинок по 1/2 частині належав продавцям. Земельна ділянка належала їм у таких розмірах: ОСОБА_9 - 1168 кв.м., ОСОБА_7- 1132 кв.м., що підтверджується державними актами про право приватної власності на землю, видані ОСОБА_9 11 лютого 2002 року на підставі рішення ОСОБА_4 сільської ради №24 від 17 лютого 1994 року,зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №191, ОСОБА_7 26 квітня 2002 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, від 23 квітня 2002 року №1-537, після померлого 20 листопада 1998 року ОСОБА_8, якому земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЖТ виданого ОСОБА_4 сільською радою Житомирського району Житомирської області 15 квітня 2002 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації записів державних актів на право приватної власності на землю за №192 (а.с.88, 89 т.2).

07 жовтня 2002 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу набула право власності на жилий будинок №39 по вул.Мануїльського в с.Перлявка Житомирського району Житомирської області.

Рішенням 4 сесії 24 скликання ОСОБА_4 сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 грудня 2002 року ОСОБА_5 у приватну власність передано земельну ділянку, яка раніше була надана в межах с.Перлявка для обслуговування жилого будинку та ведення селянського господарства площею 0,46 га. (а.с.51 т.2).

На підставі вказаного рішення 23 лютого 2005 року ОСОБА_5 видано два державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею,договорів оренди землі 23 лютого 2005 року за № 01 та 0,2090 га. для ведення особистого селянського господарства, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею,договорів оренди землі 23 лютого 2005 року за № 02 які розташовані в с.Перлявка, вул.Мануїльського, 39, Житомирського району та області (а.с.164,165 том 1).

Згідно протоколу погодження меж земельної ділянки від 26.08.2004 року межі земельної ділянки погодженні суміжними землекористувачами (у тому числі і ОСОБА_3А.), закріплені межовими знаками встановленого зразка і здані землевласнику на збереження (а.с.162 т.1). Погодивши межі земельної ділянки відповідача, позивач по первинному позову погодився з конфігурацією встановлених меж спірних земельних ділянок, порядок їх розташування не оскаржував.

По справі 07 листопада 2014 року була проведена земельно-технічна експертиза №244/14-25. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи встановлено розбіжність між площами земельних ділянок ОСОБА_5, яка має у фактичному користуванні земельну ділянку на 0,0060 га. меншу ніж за державними актами,що посвідчують її право власності на земельні ділянки та ОСОБА_3, який має у фактичному користуванні земельну ділянку на 0,0076 га. меншу ніж за державними актами, що посвідчують його право власності на земельні ділянки. Розбіжність, станом на дату проведення дослідження експертом, виникла в наслідок відсутності чітких меж закріплених відповідними межовими знаками на земельній ділянці наданій ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства та на землях сільськогосподарського призначення наданих ОСОБА_3

За результатами дослідження висновку експерта, судом встановлено, що конфігурація меж спірних земельних ділянок визначених за даними обстеження в натурі (на місцевості) та даними промірів за державними актами на право власності на земельні ділянки мають не значну розбіжність і в цілому ідентифікуються. У звязку з тим, що технічна документація із землеустрою, щодо виготовлення державних актів на право приватної власності на земельні ділянки громадян ОСОБА_8М від15.04.2002 року ОСОБА_9 від 11.02.2002 року, ОСОБА_7 від 26.04. 2002 року не виготовлялись, відсутня можливість надати оцінку правильності встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_3, переданої останньому у власність для ведення сільськогосподарського призначення.

Згідно висновку експерта, площа накладення спірних земельних ділянок становить 0,0131 га. (а.с.122-136 т.2). Відповідно до п. 5.5. Технічних вказівок Державного комітету України по земельних ресурсах від 18.05.1998 року №19 «Щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах» допустима зміна площі земельної ділянки не може перевищувати 6 %. У випадку наявної допустимої зміни площі до 6%, така земельна власність залишається незмінною і права власників не анулюються. Встановлений перетин площ спірних земельних ділянок у відсотковому співвідношенні є меншим за допустиму зміну площі, яка надає право на скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та не є підставою для формування нового обєкту власності.

Суд критично ставиться до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства (а.с.8 т.2) та листа управління Держкомзему у Житомирському районі від 08 вересня 2010 року(а.с.13),так як дані висновки зроблені на підставі винесення меж придбаної земельної ділянки ОСОБА_3 та приватизованої земельної ділянки ОСОБА_5, проте відсутність технічної документації на земельні ділянки ОСОБА_8М від 15.04.2002 року ОСОБА_9 від 11.02.2002 року,ОСОБА_7 від 26.04. 2002 року, які були придбані ОСОБА_3 не дають можливості робити висновки про місце розташування, розміри земельних ділянок та їх накладання на земельну ділянку ОСОБА_5

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст.116 Земельного кодексу України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до ст.12 Земельного Кодексу України (в редакції станом на 2005 рік) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Суд приймає до уваги як належний доказ рішення ОСОБА_4 сільської ради від 20.12.2002 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» в якому зазначено розмір переданої у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства в розмірі 0,46 га. (а.с.20, 51), оскільки саме такий розмір земельної ділянки вказаний у правовстановлюючих документах на спірні земельні ділянки.

У звязку з відсутністю належних доказів, які надають підстави для визнання недійсними як рішення органу місцевого самоврядування так і правовстановлюючого документа на земельні ділянки, що перебувають у власності ОСОБА_5, підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Аналогічно суд не встановив підстав для задоволення зустрічного позову. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсними державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_4 сільською радою ОСОБА_8, який помер 12.02.2002 року і його цивільна та правова дієздатність припинилась фактом смерті, а тому решта похідних вимог, вказаних у зустрічній позовній заяві, задоволенню не підлягають.

Інших доказів суду не надано. У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Учасникам судового розгляду було розяснено право на подання доказів. Клопотань не заявлено.

Позивачем не зазначено обставини за яких рішення органу місцевого самоврядування підлягає визнанню недійсним судом. Державний акт на право власності земельною ділянкою є правовстановлюючим документом, який видавався на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Враховуючи вищевказане, приймаючи до уваги відсутність належних та допустимих доказів порушених прав позивача по первинному позову та позивача по зустрічному позову, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні предявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 118, 120 ЗК України, ст.ст. 14, 215, 218, 221-223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 відмовити.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук