УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, витребування майна та виселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, та остаточно просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1, витребувати у ОСОБА_5 спірну квартиру на її користь та виселити з неї ОСОБА_6

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 07 серпня 2000 року ОСОБА_7 склала заповіт на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_9, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. 16 червня 2002 року ОСОБА_7 склала заповіт, відповідно до якого усе майно, яке їй належало, заповіла ОСОБА_4

Позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, і після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла спірна квартира, про що вона дізналася лише у 2008 році, у зв'язку з чим звернулася до нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини та їй стало відомо, що ця квартира вибула з її володіння на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2007 року, яким було визнано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_8, проте ухвалою цього ж суду від 05 листопада 2008 року вказане заочне рішення було скасовано та в подальшому позов залишено без розгляду.

Крім того ОСОБА_4 зазначала, що ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2007 року продала спірну квартиру ОСОБА_5, який оформив право власності на зазначену квартиру.

Враховуючи відсутність можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на квартиру за заповітом, оскільки спірне майно і досі зареєстровано за ОСОБА_5, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,9 кв.м, житловою 38,4 кв.м.

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 у громадянина ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4

Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56,9 кв.м, житловою 38,4 кв.м.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі №6-1168цс15, дійшовши обґрунтованого висновку про те що, ОСОБА_4 має право на спадкування спірної квартири за заповітом і може його захищати у тому числі шляхом подачі віндикаційного позову та визнання права власності, оскільки спірна квартира вибула з власності позивачки поза її волею, у зв'язку із її придбанням ОСОБА_5 у ОСОБА_8, яка не мала права її відчужувати, а тому можливість оформлення права власності в нотаріальному порядку втрачена позивачкою через незаконне відчуження спірної квартири і її реєстрації за ОСОБА_5

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги з посиланням на те, що позивачка не мала права на звернення до суду у зв'язку відсутністю права власності на спірну квартиру є безпідставними та необґрунтованими, адже право позивача на позов про визнання права власності є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). З огляду на те, що відповідач оспорює та не визнає право власності позивача на спадкове майно, яке знаходиться у його володінні, позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, і не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана