АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5348/12 Справа № 2/422/1353/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Михайловська С.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Михайловської С.Ю.

Суддів Єлізаренко І.А., Чубукова О.П.

При секретарі Качур Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова компанія «Країна», третя особа: ТОВ «ПростоФінанс» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова компанія «Країна», третя особа: ТОВ «ПростоФінанс» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильну оцінку судом доказів та обставин по справі та на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, встановив, що 07 квітня 2008 року ОСОБА_2 придбав в ТОВ «Авто-Технологія» автомобіль ВАЗ 21121, реєстраційний номер НОМЕР_1, легковий КОМБІ-Б, 2008 року випуску, номер кузова(шасі) VIN Y6L2112108L032303, ХТА7598, вартістю 50185,00 грн. При покупці автомобіля ОСОБА_2 сплатив безпосередньо продавцю 10.000,00 грн., решту суми в розмірі 40.185,00 грн., була перерахована ТОВ «ПростоФінанс», з яким ОСОБА_2, 07 квітня 2008 року уклав кредитний договір №"7 на суму 40 185,00 грн.

Однією з умов надання кредиту було страхування купленого в кредит автомобіля, в зв'язку з чим, 07 квітня 2008 року ОСОБА_2, уклав з СК «Країна», договір автомобільного страхування № 10/006615/ПР/2.1.5.1., по страхуванню придбаного в кредит автомобіля зі страховою сумою 50185,00 гри.

Придбаний автомобіль ОСОБА_2 зберігав в металевому гаражі, розташованому біля будинку, в якому він мешкає, однак вранці 5 грудня 2008 року прийшовши до гаража виявив, що гараж відкрито, а автомобіль викрадений.

Про випадок, що трапився він одразу ж повідомив в страхову компанію, а також повідомив у міліцію.

У зв'язку з викраденням автомобіля 08.12.2008 року за вх. №2166 ОСОБА_2 звернувся до страх компанії з заявою про виплату страхового відшкодування.

13 грудня 2008 року за фактом викрадення автомобіля Ленінським РО ДГУ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушена кримінальна справа за ч.І т.289 КК України, після чого, 24 грудня 2008 року досудове слідство по справі було зупинено на підставі п.З ст.206 КПК України, в зв'язку з тим, що не була встановлена особа, що вчинила злочин.

У відповідь на заяву про виплату страхового відшкодування, листом від 12.03.2009 року № НОМЕР_2 «Країна» було відмовлено в визнанні страховим випадком і виплаті страхового відшкодування з посиланням на п.п. 18.1; 18.1.10; 18.2; 18.2.2 договору страхування, через те, що ключі від автомобіля були залишені в автомобілі, та на автомобілі були відсутні протиугінні системи.

У відповідності із ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними є, умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або е необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін мас бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини і вони мали діяти відповідно до обов'язкових для сторін умов договору страхування.

Згідно ст.6 ЗУ «Про страхування» загальні умови і порядок здійснення добровільного страхуванні визначається правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону, де ст.17 визначено, що правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації у відповідному органі при видачі ліцензії на право здійсненні відповідного виду страхування.

«Правила добровільного страхування наземного транспорту» ВАТ ОС «Країна» належним чином зареєстровані, та у п.4.3 Правил зазначено, що легкові автомобілі приймаються на страхування за ризиком «Викрадення» тільки за умов обладнання їх протиугінними засобами заводського виробництва, на які мається відповідна технічна документація якщо на момент укладення договору транспортний засіб не обладнаний відповідними засобами, то зобов'язання страховика за договором за ризиком «Викрадення» виникають після виконання відповідного обладнання й пред'явлення транспортного засобу для огляду страховикові, якщо інше не зазначено договором страхування. Крім того відповідно до п. 5.1.8 Правил страховиком не відшкодовується викрадення застрахованого транспортного засобу разом із ключами та/або документами на транспортний засіб, що були в ньому залишені.

Як вбачається з матеріалів справи, в своїх поясненнях на ім'я голови правління СК «Країна» ОСОБА_2 вказав, що поставив автомобіль у гараж, замкнув його на два замка, однак залишив ключі від автомобіля в замку запалювання.

Згідно з п. 18.1.10 договору страхування страховиком не відшкодовується викрадення застрахованого транспортного засобу разом із ключами та документами на транспортний засіб, що були залишені в ньому.

Відповідно до п.п. 18.2.2, 18.2 договору страхування, страховик не відшкодовує шкоду, якщо буде зясовано, що в момент викрадення транспортного засобу протиугінні системи не були у справному стані, відключені або взагалі відсутні.

Твердження позивача про те, що його не було ознайомлено з Правила добровільного страхування наземного транспорту суд оцінив критично так, як в п11 договору зазначено, що страхувальник з правилами та умовами страхування ознайомлений.

Таким чином, позивач був ознайомлений з вимогами про необхідність встановлення охоронної сигналізації, після чого наступає зобов'язання страховика за договором за ризиком «Викрадення» та неприпустимість залишення ключів та документів на транспортний засіб в автомобілі, уклав на таких умовах договір, але відповідне обладнання не встановив та залишив ключі в замку запалювання.

Суд не прийняв до уваги доводи позивача про те, що пристрій для блокування руля при відключеному запаленні та замок вхідних дверей, є засобами проти викрадення заводського виробництва, оскільки вони є невід'ємними складовими будь-кого автомобіля та входять до його комплектації, відповідної додаткової технічної документації на них немає, а тому вони не можуть вважатись засобами проти викрадення.

Суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач був ознайомлений з вимогами про необхідність встановлення відповідного обладнання проти викрадення й надання транспортного засобу для огляду страховикові, після чого наступає зобов'язання страховика за договором за ризиком "Викрадення", та неприпустимість залишення ключів та документів на транспортний засіб в автомобілі, уклав на таких умовах договір, й при цьому не виконав вимоги договору страхування, правових підстав для виплати ОСОБА_2 страхового відшкодування у відповідача не було.

Крім того, в судовому засіданні позивачем не було надано доказів того, що саме діями відповідача йому спричинено моральну шкоду. Відповідно до п. 18.1.1 договору страхування страховик не відшкодовує непрямі збитки та інші витрати, пов'язанні із страховим випадком в тому числі моральну шкоду, тому судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частинні стягнення моральної шкоди.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і, відповідно до вимог ст.ст.. 638 ЦК України, 6, 17 Закону України «Про страхування», ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Довід, зазначені позивачем в апеляційній скарзі про неправильну оцінку судом доказів та обставин по справі, необґрунтований та зводиться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Довід про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права необґрунтований та зводятися до тлумачення діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини щодо його застосування.

Таким чином, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку протягом двадцяти днів.

Судді :