Справа № 136/513/15-ц
У Х В А Л А

07.07.2015 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

прокурора Довгалюк Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Липовець цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Управління МВС України у Вінницькій області, Державна казначейська служба України, Липовецький РВ УМВС України у Вінницькій області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Свою заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що 15.08.2008 року в.о прокурора Липовецького району Вінницької області ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу № 08110149 по факту неналежного виконання медичними працівниками Липовецької центральної районної лікарні своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті породіллі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

14.05.2009 року постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 його, ОСОБА_1 було притягнуто в якості обвинуваченого та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 140 ч. 1 КК україни.

20.05.2009 року постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 йому, на той час обвинуваченому - ОСОБА_1, було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою слідчого СВ Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області лейтенанта міліції ОСОБА_5 від 19.05.2014 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 від 04.06.2014 року було закрито в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 140 КК України.

Під обвинуваченням (слідством) ОСОБА_1 перебував до 24.03..2014 року, тобто до часу коли прокурором Липовецького району Вінницької області старшим радником юстиції ОСОБА_6 було винесено постанову про скасування постанови про притягнення його, ОСОБА_1, як обвинуваченого та скасовано запобіжний захід відносно нього у вигляді підписки про невиїзд.

Посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ОСОБА_1І просив суд відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду, завдану йому внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду в розмірі 70 644 грн.

ОСОБА_1 вважає, що заподіяна йому моральна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 70 644 грн з наступного розрахунку: (58 місяців перебування під слідством * 1218 розмір мінімальної заробітної плати = 70 644 грн.).

Моральну шкоду, яка була заподіяна, ОСОБА_1 визначає порушенням нормальних життєвих зв'язків, утрудненість спілкування і стосунків з оточуючими людьми, що було обумовлено застосуванням до нього підписки про невиїзд.

Крім того, як вказує ОСОБА_1, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності мало і інші негативні наслідки, зокрема: страх, який залишиться з ним назавжди. Страх громадянина перед власною державою. Адже всі вище зазначені незаконні рішення, дії (бездіяльність) органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду не були наслідком слідчої (судової) помилки, а були наслідком недбальства та низького рівня професіоналізму представників правоохоронних органів..

Як зазначає ОСОБА_1, починаючи з перших днів досудового слідства на нього зі сторони працівників міліції чинився шалений тиск, неодноразово вказані особи висловлювали йому погрози змінити запобіжний захід в тому випадку, якщо він буде заперечувати свою винуватість. Лише його тверда позиція дала йому можливість добитися закриття безпідставно порушеної справи та зняття всіх звинувачень.

Його, ОСОБА_1 неодноразово викликали до слідчих та судових органів, що створювало йому значні незручності, порушувало звичайний ритм життя, змушувало витрачати значні кошти на проїзд та харчування.

Крім того, внаслідок ініціювання прокуратурою Липовецького району дослідчої перевірки його, ОСОБА_1, було звільнено з посади завідуючого пологовим відділенням.

Шаленний тиск зі сторони правоохоронних органів привів до нервового зриву, внаслідок чого він, ОСОБА_1, попав на лікування до лікарні імені Ющенка, що підтверджується відповідною випискою з історії хвороби. Безпідставне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності похитнуло його здоров'я, в нього розвинувся цукровий діабет та інші хвороби, що відображено в медичній карті.

Вказані негативні наслідки ОСОБА_1 розцінює, як моральну шкоду, яка була йому заподіяна з вини органів досудового слідства.

В судовому засіданні прокурор Прокуратури Липовецького району Вінницької області ОСОБА_7 проти задоволення заяви заперечила, вказуючи на відсутність будь - якого рішення, яким би було встановлено незаконність дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду та причинного зв'язку між притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та негативними наслідками на які він вказує.

Представник УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_8 надала суду письмові заперечення, в судовому засіданні вказала на відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 за даним позовом.

Представники заінтересованих осіб: Державної казначейської служби України та Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області, в судове засідання не з'явились, хоча про день та час розгляду справи були оповіщені в установленому законом порядку, клопотання про поважність причин своєї неявки чи розгляду справи у їх відсутності до суду не направили.

За таких обставин, суд визнає неявку заінтересованих осіб - неповажною та не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, представників заінтересованих осіб, дослідивши докази долучені до заяви, матеріали кримінального провадження та дві медичні картки на ім'я ОСОБА_1, судом встановлено наступні обставини.

15.08.2008 року в.о прокурора Липовецького району Вінницької області ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу № 08110149 по факту неналежного виконання медичними працівниками Липовецької центральної районної лікарні свої професійних обов'язків внаслідок недбалого ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті породіллі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

14.05.2009 року постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 було притягнуто в якості обвинуваченого ОСОБА_1 та пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 140 ч. 1 КК україни.

20.05.2009 року постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 обвинуваченому ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою прокурора Липовецького району Вінницької області старшого радника юстиції ОСОБА_6 від 24.03.2014 року скасовано постанову про притягнення ОСОБА_1, як обвинуваченого та скасовано запобіжний захід відносно нього у вигляді підписки про невиїзд

Постановою слідчого СВ Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області лейтенанта міліції ОСОБА_5 від 19.05.2014 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 від 04.06.2014 року було закрито в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 140 ч.1 КК України.

Згідно із вимогами ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у звязку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Нормою ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу.

Згідно із вимогами ч. ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно із вимогами ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне.

Постановою слідчого СВ Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області лейтенанта міліції ОСОБА_5 від 19.05.2014 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 від 04.06.2014 року було закрито в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 140 ч.1 КК України. Тому, притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, обрання йому запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, є незаконними. У звязку з винесенням постанови про закриття кримінального провадження справи, в зв'язку з відсутністю в його складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 140 ч.1 КК України, тобто за реабілітуючими обставинами, він отримав право на відшкодування моральної шкоди.

Ці незаконні дії, згідно з твердженнями ОСОБА_1І, викликали моральні страждання позивача, які перешкоджали його активному соціальному функціонуванню, як особистості, у реалізації його власних амбіцій, почуття власної честі та гідності, у реалізації відчуття безпеки і правової захищеності щодо себе та своєї родини, а також у взаємодії з правоохоронними органами, як гарантами таких, створювали йому значні незручності, порушували його звичайний ритм життя, змушували витрачати значні кошти на проїзд та харчування.

У суду відсутні підстави для того, щоб ставити під сумнів вказані твердження ОСОБА_1, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження останній неодноразово викликався, як в слідчі так і в судові органи, що об'активно порушувало його звичайний ритм життя, змішувало витрачати особистий час та кошти на відповідні поїздки, нести витрати на правову допомогу, що зазвичай йому б не довелось робити.

Крім того, тривалість та безпідставність кримінального переслідування ОСОБА_1 безумовно викликала в нього негативні переживання та стреси, що мало наслідком погіршення його стану здоров'я, що відображено в медичних картках на його ім'я.

Згідно ст.. 13 даного Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під

слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного

мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування

під слідством чи судом шляхом списання Державною казначейською службою України у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Суд погоджується з розрахунком наведеним позивачем і вважає, що сума відшкодування в розмірі 70 644 грн ( 58 місяців перебування під слідством * 1218 грн. (розмір мінімальної заробітної плати )), зможе в певній мірі компенсувати заподіяну йому моральну шкоду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 23, 1167, 1173, 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, ст.ст. 8, 15, 30, 61, 208-212 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визначити, що розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду становить - 70 644 (сімдесят тисяч шістсот сорок чотири) грн.

Державній казначейській службі України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 70 644 (сімдесят тисяч шістсот сорок чотири) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Виплата громадянинові суми відшкодування проводиться установою банку на підставі чека, виданого органом Державної казначейської служби України після подання громадянином копії ухвали суду про розмір відшкодування шкоди за умов наявності коштів на рахунку відповідного територіального органу Держказначейства.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом пяти днів. Ухвала набирає законної сили після завершення цього строку, якщо не буде подана заява про апеляційне оскарження.

Суддя:ОСОБА_9