Справа № 752/3745/15-ц
Провадження по справі № 2/752/2921/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015 року м.Київ

Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді Сальникової Н.М.,

секретарів Олійник А.І., Савченка Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Іллічевське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В С Т А Н О В И В :

03.02.2015 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 22.10.2014 року на вул.Боженко в м.Києві у зв'язку із порушенням водієм ОСОБА_2 вимог ПДР України під час керування автомобілем «Toyota» /д.н.з. НОМЕР_1/ і як наслідок завдання механічних пошкоджень належному позивачу на праві власності автомобілю «Mitsubishi» /д.н.з. НОМЕР_2/. Цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована у ПрАТ СК «Іллічевське», останніми проведено виплату страхового відшкодування у сумі 38 118 грн 32 к., проте ОСОБА_2 повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить - 39 886 грн 55 к.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, підтвердив викладені у позові обставини та не оспорював виплату страхового відшкодування у сумі 38 118 грн 32 к., проте категорично ствердив щодо розміру завданого збитку який дорівнює вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а відтак ОСОБА_2 повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди, що становить - 39886 грн 55 к. (а.с.93-94).

Представник відповідача не визнав позовні вимоги у повному обсязі в судовому засіданні, не оспорюючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, доведеність вини ОСОБА_2 вимог ПДР України, виплати страхового відшкодування у сумі 38118 грн 32к., з викладених у письмових запереченнях підстав просив відмовити у задоволенні позову /а.с.73-75/.

Представник третьої особи зазначивши про виплату страхового відшкодування без ПДВ, оскільки документального підтвердження позивачем щодо проведення ремонту автомобіля і сплати податку на додану вартість не надано.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору.

Положенням ч.1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що 22.10.2014 року на вул.Боженко в м.Києві внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог ПДР України під час керування автомобілем «Toyota» /д.н.з. НОМЕР_1/ завдано механічні пошкодження належному позивачу на праві власності автомобілю «Mitsubishi» /д.н.з. НОМЕР_2/. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ СК «Іллічевське».

Постановою Голосіївського районного суду від 13.11.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності /а.с.11/. Вказане рішення набрало законної сили і згідно ст.61 ЦПК України є преюдиціальним при вирішенні даного спору.

Положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /далі-Закону/ визначено, що при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди зокрема і майну третьої особи.

Стаття 29 Закону передбачено відшкодування витрат у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, які пов'язані з його відновлювальним ремонтом, але з урахуванням відповідного зносу.

Як вбачається з авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу «Mitsubishi» /д.н.з. НОМЕР_2/, правильність результатів якого, сторонами не заперечується, вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу становить 46 353 грн 98 к.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності позивача серії АІ/3566756 передбачена франшиза у розмірі 510 грн.

Згідно розрахунку за страховим актом №ЦО-53233-АІ--3566756 від 06.02.2015 року ПрАТ СК «Іллічевське» власнику автомобіля «Mitsubishi» /д.н.з. НОМЕР_2/ здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 38 118 грн 32 к. /а.с.83/. Вказані кошти були перераховані безпосередньо на картковий рахунок позивача.

Доводи представника позивача щодо необхідності відшкодування повної вартості відновлювального ремонту автомобіля без врахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є непереконливими, більше того вони не узгоджуються з вимогами Закону та Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів.

Суд погоджується і щодо зменшення розміру страхового відшкодування, яке було сплачено позивачу ПрАТ «Іллічівське», на суму ПДВ, що становить 7 725 грн 66 к., оскільки саме ОСОБА_1 було подано заяву про сплату страхового відшкодування, зазначивши про необхідність виплати безпосередньо йому шляхом перерахування на особистий картковий рахунок.

Інші мотиви представника позивача щодо неправильності визначення розміру страхового відшкодування на думку суду є вільним тлумаченням законодавства та є особистою правовою позицією, що не може бути обмежено судом, незважаючи на очевидну суперечність з вимогами Закону.

Незважаючи на виконання головуючим обов'язку, визначеного ч.4 ст.10 ЦПК України, та неодноразових роз'яснень наслідків невиконання процесуальних обов'язків, ані позивачем, ані його представником, не надано у розпорядження суду належних та допустимих доказів, що стосуються предмету спору, а відтак, з огляду на наявні письмові докази в матеріалах справи, у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи, що до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено, то відповідно не підлягають задоволенню вимога про стягнення сплаченого позивачем судового збору.

На підставі п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, та керуючись ст.ст.3,10,11,57,60,61,212-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Іллічевське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Сальникова