Справа №: 272/1097/15-ц
Провадження № 2/272/596/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року

Андрушівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Брагіна В.І.

при секретарі Ахановій О.В.

з участю: позивача ОСОБА_1,відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання угод недійсними ,зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання звільнити житловий будинок, позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1 ,ОСОБА_5 про переведення прав покупця і визнання права власності на жилий будинок,суд,-

встановив:

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок від 27 грудня 2011 року,посвідченого приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6 та зареєстрований за № 1310, де предметом купівлі-продажу є житловий будинок та земельних ділянок площею 0,3465 га та 0,25 га., які розташовані в с.Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області по вул.Леніна 58,укладеного між ним та ОСОБА_5 Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він уклав договір під впливом помилки маючи на меті укласти договір купівлі-продажу будинку зі своєю співмешканкою - ОСОБА_4 Помилка що до того,кому він продає будинок сталася, на думку позивача, в звязку з його похилим віком та цілковитої довіри до відповідача,яка є дочкою його співмешканки. Позивач також стверджує, що гроші за продані будинок та земельні ділянки в сумі 50000 грн. сплачувала особисто ОСОБА_4Просиав визнати зазначені договори недійсними.

ОСОБА_5 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання звільнити житловий будинок,обґрунтувала його тим,що 27 грудня 2011 року,згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок площею 0,3465 га та 0,25 га., які розташовані в с.Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області по вул.Леніна 58,посвідченого приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6 та зареєстрований за № 1310, вона набула право власності на вказане майно. Будинок має дві кімнати та в даний час в ньому проживають вона з дітьми та попередній власник ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_4 Оскільки житло потрібно її сімї для проживання просила висилити ОСОБА_1 з вказаного будинку.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_5 з позовом про переведення прав покупця і визнання права власності на жилий будинок,зазначила,що вона є співмешканкою ОСОБА_1 та в грудні 2011 року вони вирішили продати належний останньому будинок в с.Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області по вул.Леніна 58 з метою дати кошти сину ОСОБА_1 та з умовою,що вони залишаться проживати в цьому будинку та право власності по договору купівлі-продажу перейде до неї. Вона особисто сплатила сину ОСОБА_1 за будинок 50000 грн. ОСОБА_6 оформленням договору купівлі-продажу займалася її дочка - ОСОБА_5,яка після оформлення цього договору запевнила її,що власником будинку є вона. Але влітку 2015 року ОСОБА_5 поставила її до відома,що власником будинку є вона та запропонувала звільнити будинок. Просила перевести на неї права покупця і визнати право власності на вказаний жилий будинок,оскільки кошти по цьому договору за будинок були сплачені особисто нею.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з зазначених в ньому підстав,додав,що він вважав,що продає будинок ОСОБА_4 При оформленні будинку у нотаріуса ОСОБА_4 присутня не була,але він не придав цьому значення оскільки на той час повністю довіряв ОСОБА_5

Кошти в сумі 50000 грн. за будинок сплатила ОСОБА_4,які передала його сину.В даний час він продовжує проживати в спірному будинку та іншого житла не має. Просив свій позов та позов ОСОБА_4 задовольнити в задоволенні позову ОСОБА_1 просили відмовити.

В судовому засіданні відповідач та її представник свій позов підтримали,обґрунтувавши його наведеними обставинами,в задоволенні позову ОСОБА_4О та ОСОБА_1 відмовити оскільки укладений договір купівлі-продажу, на їх думку, відповідає вимогам діючого законодавства, волевиявленню сторін та повністю виконаний.Відповідач пояснила, що позивачу та третій особі було відомо,що покупцем по договору є вона. В нотаріальній конторі при оформленні договору були присутні позивач та вона,нотаріус у голос зачитував договір та ОСОБА_1 ніяких заперечень щодо його змісту не мав та підписав його. Кошти по договору за домовленістю з ОСОБА_4 були сплачені порівну ОСОБА_4 та нею відповідно по 25000 грн. Її матір ОСОБА_4 бажала,щоб договір був оформлений на неї. В подальшому,відносини між ними стали неприязне ними ,вона не бажає доглядати позивача,тому просить його висилити. Крім того представник відповідача додав,що перевід прав та обовязків покупця передбачений лише у випадку продажу частини власності,яка перебувала у спільній сумісній власності та закон не передбачає виключення з цього правила.

В судовому засіданні третя особа свій позов,підтримала,обґрунтувавши його наведеними в ньому обставинами,додала що твердження відповідача про те,що вона сплачувала 25000 грн. на була домовленість про оформлення договору купівлі-продажу з нею не відповідають дійсності. Кошти за будинок платила вона,але письмових доказів цього вона не має. На час оформлення договору вона повністю довіряла відповідача,оскільки та є її дочкою,але остання ввела її в оману.Вона в даний час проживає в спірному будинку та іншого житла не має.Прлосила свій позов та позов ОСОБА_1 задовольнити,в позові ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне:

27 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем були укладений договір купівлі-продажу житлового будинку 58 по вул.Леніна в с.Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області,який посвідчений приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6 та зареєстрований за № 1310. Договір підписаний сторонами та в ньому міститься нидптис,що вказаний договір підписаний сторонами у присутності нотаріуса,особу та дієздатність сторін перевірено (а.с.10).

27 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем були укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,25 га.,, яка розташована в с.Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області по вул.Леніна 58,які посвідчені приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6 та зареєстрований за № 1311. Договір підписаний сторонами та в ньому міститься нидптис,що вказаний договір підписаний сторонами у присутності нотаріуса.особу та дієздатність сторін перевірено (а.с.11).

27 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем були укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3465 га.,, яка розташована в с.Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області по вул.Леніна 58,які посвідчені приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6 та зареєстрований за № 1311. Договір підписаний сторонами та в ньому міститься нидптис,що вказаний договір підписаний сторонами у присутності нотаріуса.особу та дієздатність сторін перевірено (а.с.12).

При вирішенні первісних позовних вимог про визнання вищевказаних договорів недійсними.суд виходить з наступних міркувань :

Ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу і якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ст. 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його

внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 229 ЦК України передбачені наступні правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки:

І. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

2. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Пленум Верховного Суду України в Постанові від 06.11.2009 р. N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказує, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК (435-15 ), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Оцінивши досліджені докази суд прийшов до висновку,що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання угод недійсними задоволенню не підлягає,оскільки судом встановлено,що на момент укладення договорів позивач розумів,що покупцем по договору є відповідач. Про вказані обставини свідчать пояснення позивача про те,що в хворобливому стані на час підписання договорів він не перебував,у нотаріуса під час укладанні договорів знаходилися лише він та відповідач,він підписав договіри. В подальшому відповідач з дітьми посилилася в будинку,уклала договір на газопостачання на своє імя (а.с.35-38).Тому суд відмовляє в задоволенні позову за його безпідставністю.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання звільнити житловий будинок суд відмовляє в їх задоволенні за безпідставністю позовних вимог,оскільки ЦК України не передбачає підстав для виселення осіб з житлових будинків,оскільки особа може бути виселена з жилого приміщення в судовому порядку лише з підстав,визначених ЖК України.

Вирішуючи позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1 ,ОСОБА_5 про переведення прав покупця і визнання права власності на жилий будинок,суд відмовляє в їх задоволенні за безпідставністю позовних вимог,оскільки позовні вимоги обгрунтовуються нормами зобовязального права ,а саме ст.ст. 510,655 ЦК України якими передбачена заміна кредитора у зобовязані та просять в порядку ст.8 ЦК України застосувати аналогію закону до спірних правовідносин та застосувати заміну покупця за договором купівлі-продажу. На думку суду в даному випадку застосування ст.8 ЦК України є неприпустимим,оскільки наявна різна природа правовідносин,які регулюються ЦК України окремо та

переведення прав та обовязків покупця за рішенням суду передбачений лише за позовом співвласника у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі в порядку ч.4 ст.342 ЦК України.

Керуючись ст.ст.11,15,202,203,204,209,215,229,655,810,825,826 ЦК України,ст.ст.10,11,57,58,60, 61,209,212,214, 215,256 ЦПК України,суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання угод недійсними відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання звільнити житловий будинок відмовити.

В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1,ОСОБА_5 про переведення прав покупця і визнання права власності на жилий будинок відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи,які брали участь у справі,але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_7