Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

встановив:

Позивач в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся із зазначеним позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 11.05.2011р., в розмірі 13 445,82 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем не провадилася сплата по погашенню грошових коштів по кредиту та інших обовязкових платежів, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком в розмірі зазначеному вище. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судове засідання представник позивача не зявився надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не зявився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності із частковим визнанням позову, а саме в частині стягнення боргу по кредитному договору, несплачених процентів та комісії.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору банківського обслуговування № ВLаЖГ00033374 від 11.05.2011р., який складається з спеціальної та загальної частин, укладеного між позивачем та ОСОБА_2, останній отримав кредит у розмірі 4 000,00 гривень, строком користування до 11.03.2014р., зі сплатою комісії в розмірі 1,75% та 15,00% процентів за користування кредитом.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязалася щомісяця, в період сплати, надавати Банку грошові кошти в рахунок погашення кредиту та щомісячно проводити сплату відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

ОСОБА_2, взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого Банком відповідно до умов кредитного договору станом на 28 серпня 2015 року нарахована заборгованість на загальну суму 13 445,82 гривень, яка складається: з простроченої суми кредиту в розмірі 3 911,00 гривень, процентів за користування кредитом в розмірі 1 020,63 гривень, комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1 470,00 гривень, плати за пропуск платежів в розмірі 7 044,19 гривень.

Виходячи із встановленого в судовому засіданні факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе кредитних зобовязань, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірних зобовязань, суд дійшов до висновку, що предявлені позовні вимоги є обґрунтованими, проте підлягають задоволенню частково в частині стягнення боргу по кредитному договору, несплачених процентів та комісії. В частині стягнення плати за пропуск платежів суд вважає ці вимоги недоведеними з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч. 2 штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Часина третя цієї же статті, визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Умовами договору сторони визначили відповідальність у випадку повного або часткового невиконання стороною умов договору, зокрема п. 4.2. визначено, що у випадку невиконання Позичальником обовязку, передбаченого п. 3.3.3 Загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за договором перевищило 60 календарних днів, ОСОБА_1 має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 спеціальної частини договору. В свою чергу у п. 8 Спеціальної частини договору передбачений штраф у розмірі 25,0% від суми Кредиту.

Згідно п. 4.3. у випадку прострочення Позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення Позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання, передбаченого цим Договором. Пунктом 9 Спеціальної частини договору пеня була визначена у розмірі 0,50 %. Наявність вказаних обставин спростовує посилання відповідачки про відсутність встановленої у договорі ставки розміру пені.

Отже, за умовами договору ОСОБА_1, у випадку невиконання та/або неналежного виконання ОСОБА_2, зобовязань за кредитним договором в частині прострочення виконання грошового зобовязання, має право забезпечити їх виконання шляхом стягнення з позичальника штрафу та/або пені.

Зі змісту статей 10, 60 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одним із видів доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, є письмові докази які, як правило подаються в оригіналі, якими є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ст.64 ЦПК України).

Згідно ст. 131 ЦПК України сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Разом з тим, ставлячи питання про стягнення з відповідача плати за пропуск платежів в розмірі 7 044,19 гривень, позивач не зазначає з яких складових та з якого розміру складається вказана сума, чи є дана сума штрафом або пенею, яка частина вказаної суми є штрафом та/або пенею, за який період проведено нарахування пені та з якої суми несвоєчасного грошового зобовязання було проведено її нарахування. Відтак, зазначена в позовній заяві сума у розмірі 7 044,19 гривень, як сума неустойки, ґрунтується на припущеннях, а тому не може бути прийнята судом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Позивач, зазначені суперечності під час розгляду справи не усунув, позовні вимоги в цій частині не уточнив, обмежившись направленням заяви про розгляд справи у його відсутність.

Суд, в свою чергу, виходячи з принципу диспозитивності та змагальності сторін, позбавлений права з власної ініціативи витребувати докази на підтвердження предявлених позовних вимог (ст.ст.10,11 ЦПК України).

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 6 401,63 грн., в тому числі: прострочена сума кредиту в розмірі 3 911,00 гривень, процентів за користування кредитом в розмірі 1 020,63 гривень, комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1 470,00 гривень.

Крім того, слід зазначити, що виходячи з вимог статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, вказує про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Постанова ВСУ №6-2003цс15 від 21.10.2015р.).

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки (плати за пропуск платежів) є необґрунтованими та недоведеними в звязку з чим не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам, суд стягує з відповідача судовій збір на користь держави в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованість по кредиту в розмірі 6 401 (шість тисяч чотириста одну) гривню 63 коп., в тому числі: прострочена сума кредиту в розмірі 3 911,00 гривень, процентів за користування кредитом в розмірі 1 020,63 гривень, комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1 470,00 гривень.

В частині стягнення плати за пропуск платежів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави (ГУДКУ в Одеській області (Суворовський р-н м. Одеси) код отримувача 37607526 ГУДКУ в Одеській області МФО 828011 № доходного рахунку щодо сплати судового збору 0009, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу 22030001:050 «Судовий збір», Суворовський р/с ЄДРПОУ суду 05482067), судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя