АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7189/15 Гловуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 635/1850/15-ц Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Коровіна С.Г.

при секретарі Чабан А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір банківського вкладу № 300131/135906/3-14 від 21 листопада 2014 року у іноземній валюті на суму 10 000 доларів США, строк дії якого закінчився 21 лютого 2015 року. 23 лютою 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому сум вкладу, проте відповідач не виконав зобовязання за договором банківського вкладу.

Посилаючись на вказані обставини, в остаточних вимогах просив визнати незаконними дії ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» щодо невиконання умов договору від 21 листопада 2014 року № 300131/135906/3-14 та приписів постанови Правління НБУ України від 03 грудня 2003 року № 516; зобовязати ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виконати в натурі обовязок з повернення йому вкладу в розмірі 10 000 доларів США із нарахованими згідно укладеного договору відсотками у розмірі 312,50 доларів США шляхом забезпечення їх повернення у готівковій формі у валюті рахунка вкладу.

Позивач, в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи зайоговідсутності, позовнівимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з явився, подав письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором банківського вкладу № 300131/135906/3-14 від 21 листопада 2014 року в сумі 10 257, 06 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовитив повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, неповне зясування обставин справи та ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 21 листопада 2014 року було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) терміном до 21 лютого 2015 року в іноземній валюті в сумі 10000 доларів США.

20 лютого 2015 року вкладник ОСОБА_2 подав до банку письмову заяву про повернення грошової суми вкладу по закінченню строку дії договору про банківський вклад.

Проте, відповідач не повернув кошти позивачу, чим порушив свої грошові зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 509 ЦК України зобовязанням с правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати манно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися відпевної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Судом встановлено, що відповідно до п.1 договору банківського вкладу (депозиту) від 21 листопада 2014 року вклад залучався на строк до 21 лютого 2015 року .

Згідно п.п.6,7 договору після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1 Основних умов. Строк розміщення вкладу, визначений п.1 цього договору, не може бути подовжений сторонами.

За п.2 договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 12,50% річних.

З виписки по особовому рахунку позивача вбачається, що станом на 17 квітня 2015 року доступна для користування сума коштів на рахунку позивача складає 10257,06 доларів США, з яких сума вкладу складає 10 000 доларів США, сума нарахованих процентів становить 257,06 доларів США.

Відповідачем після закінчення строку договору депозиту сума вкладу зарахована на картковий рахунок позивача, але отримати кошти він не може.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про видачу вкладу з нарахованими процентами.

При цьому, відповідач в порушення вище зазначених вимог закону не видав позивачу вклад, посилаючись на те, що позивач звернувся з неналежно оформленою заявою, оскільки не зазначив спосіб, яким банк має повернути йому вклад, що в свою чергу унеможливило на певний час виконання банком своїх зобовязань.

Судом першої інстанції обгрунтовано не прийняті вказані доводи відповідача, оскільки законом не передбачено таких обмежень.

Крім того, представник відповідача зазначив про обмеження, встановлені постановою НБУ № 758 від 01 грудня 2014 року та постановою НБУ № 160 від 03 березня 2015 року, щодо видачі готівкової іноземної валюти з депозитів і нарахованих процентів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта, в еквіваленті за офіційним курсом в іноземній валюти.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відмова банку у видачі грошових коштів з поточного рахунка на підставі розпорядження клієнта банку з посиланням на обмеження, що встановлені постановою № 758 від 01 грудня 2014 року та постановою НБУ № 160 від 03 березня 2015 року, є незаконною, оскільки позбавляє володільця рахунка права володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами та є порушенням його прав, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам ЦК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного стягнення суми в іноземній валюті колегією суддів не приймаються.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закони України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

У абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

З вказаного вбачається, що у даному випадку суд може стягнути в іноземній валюті суму банківського вкладу та відсотки

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2015 року- залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -