22-ц/775/1005/2015(м)
Єдиний унікальний номер 221/3471/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/1005/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Голуб Т.І.
Категорія 19 Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Биліни Т.І., Бугрим Л.М.

при секретарі: Зал Ю.С.

з участю прокурора Овчаренка О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_3 до Новоандріївської сільської ради про визнання договору недійсним та визнання права власності на земельну ділянку,

за апеляційною скаргою Прокурора Волноваського району Донецької області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 12 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 12 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Новоандріївської сільської ради про визнання договору недійсним та визнання права власності на земельну ділянку задоволено. Визнано договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою власника земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та Новоандріївською сільською радою Волноваського району Донецької області від 14.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Радіоновим Ю.В. у відношенні земельної ділянки, розміром 5,7029 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області , кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстрований в Державному реєстрі договорів - недійсним. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку розміром 5,7029 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоандріївської сільською ради Волноваського району Донецької області, кадастровий номер НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі Прокурор Волноваського району Донецької області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та дослідженим доказам, неправильно застосовано матеріальний закон, порушено норми процесуального права.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора відділу представництва інтересів громадян та держави в суді управління представництва інтересів громадян та держави в суді прокуратури Донецької області - ОСОБА_5, який просив апеляційну скаргу задовольнити, представника відповідача - голову Новоандріївської сільської ради Волноваської районної ради Донецької області ОСОБА_6, яка не підтримала доводи скарги та представника позивача за довіреністю - ОСОБА_7, який просив скаргу відхилити, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності із положеннями ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведеності позовних вимог та відповідності їх положенням статей 202-204, 216,229 ЦК України, оскільки позивач не мав наміру позбавляти себе права власності на земельну ділянку, а укладення договору про припинення права власності помилково вважав тимчасовим.

Не погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він відповідає встановленим у справі обставинам та положенням закону.

Відповідно до положень ч.3, ч.4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози їх порушення здійснює прокурор, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3, ч.2 ст.10 ЦПК України кожна сторона має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом і вбачається зі справи, позивач ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Новоандріївською сільською радою народних депутатів Волноваського району Донецької області 20.03.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 465, відповідно до рішення виконкому Новоандріївської сільської Ради народних депутатів від 14.11.2001 року № 223 набув право власності на земельну ділянку, розміром 5,7029 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району за цільовим призначенням, а саме для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

21.02.2003 року за договором оренди зазначену земельну ділянку ОСОБА_3 передав в оренду ОСОБА_8, до цього часу використовує її за цільовим призначенням, перебуває на обліку платника податків на сплату земельного податку, справно їх сплачує, що сторонами при розгляді справи в апеляційному суді не заперечується. (а.с. 51-52).

Відповідно до договору про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку із добровільною відмовою, посвідченого 14.01.2008 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Радіоновим Ю.В. за Р.№ 90, ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_9, добровільно та безвідплатно відмовився від права приватної власності на зазначену земельну ділянку і передав право власності на неї територіальній громаді Новоандріївської сільської ради Волноваського району. Грошова оцінка всієї земельної ділянки складає 51415, 98 грн. Всі витрати по складанню договору сплатив представник позивача, ОСОБА_9

На підставі зазначеного договору Новоандріївська сільська рада отримала Державний акт серії НОМЕР_3 від 08.02.2008 року на право власності на земельну ділянку, розміром 5,7029 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зареєструвала його в Державному реєстрі правочинів за №2631367. (а.с.3-5)

Згідно із положеннями ч.1,ч.2 статті 142 Земельного Кодексу України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи із положень зазначеного закону, яким встановлений порядок припинення права власності, слід встановити добровільне, самостійне волевиявлення власника земельної ділянки, яке пов'язане з небажанням подальшої її експлуатації . Тобто особа самостійно із доброї волі відмовляється від набутого, згідно із Законом, права володіння та користування земельною ділянкою.

Між тим, як стверджує позивач ОСОБА_3 у позовній заяві та його представник, добровільного, самостійного волевиявлення на припинення права власності на земельну ділянку та на припинення користування нею, у нього не було; договір на припинення права власності він вчинив під впливом помилки щодо правової природи правочину та його наслідків, оскільки вважав його тимчасовим і таким, що не позбавить його права володіння та користуватися цією ділянкою, отримування доходу, у зв'язку з чим просив визнати його недійсним на підставі ч.1 та 3 статті 203 та ч.1 статті 229 ЦК України.

Зазначені позивачем обставини підтверджується матеріалами справи і доводами апеляційної скарги не спростовані.

Так, при розгляді справи в апеляційному суді із пояснень представника відповідача, голови Новоандріївської сільської ради, яка доводи апеляційної скарги прокурора не підтримала, встановлено, що в архівних документах сільської ради заява ОСОБА_3 про безвідплатну відмову від права приватної власності відсутня. Підставою ж укладення угоди про його відмову від права власності на землю стала підготовка попередньої сільської ради до розробки документів щодо отримання третьою особою, а саме товариством «Новоандріївські каоліни», дозволу на добичу первинних каолінів, на території родовища яких знаходилась і земельна ділянка позивача. Це товариство займалось підготовкою документів для нотаріальної контори, а після нотаріального посвідчення спірної угоди, позивач до цього часу продовжує користуватися приватизованою ним земельною ділянкою за цільовим призначенням, отримувати від неї доходи. Після приватизації в розпорядженні сільської ради ця земельна ділянка не знаходилась. Добича первинних каолінів на території родовища взагалі не розпочиналась і ліцензії на це товариство не отримало.

Представником відповідача, який не був присутнім при розгляді справи в суді першої інстанції, в апеляційному суді були надані протокол сходу мешканців Новоандріївської сільської ради від 15.11.2007 року щодо закладки кар'єру по добичі каолінів, договір про сумісну співпрацю між сільською радою і товариством з обмеженою відповідальністю «Новоандріївські каоліни» від 16.11.2007 року та рішення Волноваської районної адміністрації від 12.01.2008 року №У/15-201 про надання у користування товариству надр в цілях розробки родовища, що передували укладенню договору про передачу позивачем права власності на земельну ділянку, нотаріально посвідченого 14.01.2008 року.

Згідно із положеннями ч.1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, встановлених частинами 1-3, 5,6 статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 і 3 статті 203 ЦК України встановлені умови чинності правочину, за якими: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями ч.1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням встановлених у справі конкретних обставин укладення правочину, наведених положень закону, а також виходячи із моральних засад суспільства, принципів розумності та справедливості колегія суддів вважає встановленим той факт, що позивач при укладенні оспорюваного договору діяв в інтересах територіальної громади, що свідчить про відсутність у нього добровільного, самостійного волевиявлення на безвідплатне припинення права власності на земельну ділянку, вартістю 51415, 98 грн., а також не припиняв користуватись земельною ділянкою, отримує до цього часу орендну плату та не передав її сільській раді у розпорядження згідно з договором; вчинив цей правочин під впливом помилки відносно його правової природи та наслідків, що має істотне значення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо втрати Новоандріївською сільською радою належній їй відповідно до акту про право власності земельної ділянки та неналежний захист з її боку законних інтересів держави у спірних правовідносинах з урахуванням наведеного та приймаючи до уваги, що саме з ініціативи сільської ради та в інтересах територіальної громади позивач припинив право власності, висновків суду не спростовують. Більш того, зазначена земельна ділянка після укладення правочину сільською радою у позивача не витребувалась, що свідчить про відсутність у сторін наміру на реальне виконання угоди та припинення права власності позивача на земельну ділянку.

У зв'язку з цим не можна погодить і з доводами скарги про те, що позивач уклав правочин внаслідок власного недбальства, незнання закону, тощо.

Інші доводи апеляційної скарги також не належать до тих підстав з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування оскаржуваного рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального закону.

Тому апеляційна скарга прокурора підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Волноваського району Донецької області - Резницького С.А. відхилити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 12 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Судді