Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

з а о ч н е

15.12.15 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України , третя особа відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб МВ УМВС України в Луганській області ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за межі України, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем , який було розірвано 17 вересня 2007 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 439 . Від шлюбу народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення Лисичанського міського суду від 15.02.2007 року з відповідача на утримання сина стягнуто аліменти у розмірі ? частини всіх видів доходів з 01.02.2007 року до повноліття дитини. Відповідач не виконує рішення суду, не надає добровільно допомогу на утримання дитини, не приймає участі у його вихованні, не п піклується про його фізичний та духовний розвиток, не дає дозвіл на виїзд дитини за кордон, обґрунтування відмови не надає. Тому просить дати дозвіл на тимчасові виїзди дитини за межі України без дозволу відповідача та дозвіл на оформлення проїзного документа на дитину до досягнення ним повноліття.

У судовому засіданні позивачка не була присутня, подала до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити . Проти винесення заочного рішення суду, за відсутності відповідача, не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи, повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не находило.

Відповідно до ст. 74 ч.5 п. 3 у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача cуд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Представник Лисичанського МВ УДМС України у Луганській області у судовому засіданні не був присутнім, подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 17 вересня 2007 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 439 ( а.с.6 ) Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого в свідоцтві про народження вказаний відповідач (а.с.7). На підставі рішення Лисичанського міського суду від 12 лютого 2007 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача , починаючи з 01.02.2007 року до його повноліття. Із копії довідки Лисичанського МВ УМВСУ в Луганській області від 27.08.2015 року , № 45/16490 вбачається, що позивачкою до міського відділу подано заяву про ухилення від сплати аліментів ОСОБА_3, 10.12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , я кА розглянути. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ст. 164 ч. 1 КК України. Відомості внесено слідчим СВ до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001410 від 30 червня 2015 року. В даний час місцезнаходження ОСОБА_3 встановити не сталося можливим, проводяться необхідні заходи для його встановлення та отримання пояснень по вищевказаному факту ( а.с.8). Вище вказане підтверджує той факт, що відповідач вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, життям дитини не цікавиться, всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно.

Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобовязалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 за кордон з метою оздоровлення та відпочинку відповідає інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку, отримати дозвіл на виїзд за межі України в позасудовому порядку у позивача немає можливості, тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 3, 10 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст.7, 159 СК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України", Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", ст.ст.10,11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України , третя особа відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб МВ УМВС України в Луганській області задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасові виїзди з межі України неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , під зобовязання його повернення, у супроводі матері ОСОБА_2, без згоди його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4, до досягнення дитиною повноліття.

Копію заочного рішення направити відповідачу до відома.

Заочне рішення може бути переглянуте Лисичанським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Б. Чернобривко