АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5630/15
Справа №2033/9251/12ц Головуючий 1 інст. Альфорова Т.М.
Категорія : сімейні Доповідач - Бобровський В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

при секретарі Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25 червня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ їх спільного сумісного майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 26 липня 2002 року мають двох малолітніх дітей, які мешкають з нею.

Зазначивши, що за час шлюбу за спільні кошти на підставі договору про пайову участь у будівництві житлового будинку по вул.. Олімпійській, 10 «б» у м.Харкові, укладеного з фірмою забудовником 30 листопада 2005 року придбали квартиру № 73, на яку свідоцтво про право власності на нерухоме майно оформлено на відповідача та право власності зареєстровано КП «Харківське міське БТІ», а також те, що 31 травня 2011 року вони придбали спільно автомобіль «Mitsubishi Pagero» 1997 року випуску, д.р.н. САЕ 667534 на її імя, ОСОБА_3 просила суд, з урахуванням двох дітей, визнати її право власності на 2/3 частини квартири, на ? частину автомобіля, залишивши його у її користуванні.

У січні 2013 року ОСОБА_4 предявив зустрічний позов до ОСОБА_3 про поділ їх спільного сумісного майна.

З урахуванням уточнення позовних вимог у березні 2013 року, квітні 2014 року просив визнати його право власності на 66/100 частини квартири, на автомобіль та виділити йому у користування гаражний бокс № 273 в ГБК «Олімпієць» по вул..Олімпійській, 14 «А» у м.Харкові, який зареєстровано на ОСОБА_3, а у її користуванні залишити гаражний бокс № 272.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 посилався на те, що при вартості внеску на квартиру у розмірі 660660 грн. ним, за кошти отримані від продажу належної батькові квартири АДРЕСА_1, окремо внесено 253150 грн., що складає 1/3 суми їх внеску. Окрім цього він зазначав, що спірний автомобіль придбав за власні кошти на дружину оформлено автомобіль через те, що він не є резидентом в Україні.

У квітні 2014 року ОСОБА_5 батько ОСОБА_4 у якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, звернувся з вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_3 про визнання його права власності на 1/3 частину спірної квартири із розрахунку переданих синові 224000 грн. отриманих від продажу належної йому однокімнатної квартири по вул..Ньютона, 143, які син не повернув в порушення прийнятих зобовязань за договором позики.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 2 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про поділ майна подружжя обєднане в одне провадження із самостійними вимогами ОСОБА_5В, про визнання права власності на 1/3 частину спірної квартири.

Рішенням цього суду від 25 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволені частково. Визнано право власності по ? частині за кожним на квартиру АДРЕСА_2 «Б» у м.Харкові.

Визнано право власності ОСОБА_4 на автомобіль «Mitsubishi Pagero» д.р.н. АХ 2390 СК, 1997 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 42989,99 грн., суми внесеної на депозитний рахунок суду компенсації ? частини ринкової вартості автомобіля.

Виділено в користування ОСОБА_3 гаражний бокс № 272, ОСОБА_4- гаражний бокс № 273 у ГБК «Олімпієць» по вул..Олімпійській, 14 «а» у м.Харкові. Вирішені питання про розподіл судових витрат по справі.

У задоволенні вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з посиланням на вирішення судом справи, без дотримання норм матеріального і процесуального права, під ставність, обґрунтованість їх позовних вимог, кожен окремо просить: ОСОБА_3 скасувати рішення суду та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити, ОСОБА_4 рішення районного суду змінити, визнати його право власності на 2/3 частини спірної квартири ОСОБА_5 також просить рішення суду змінити , визнати квартиру його та сторін по справі спільною сумісною власністю та його право власності на 1/3 частини квартири.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та взаємні заперечення, колегія відповідно до положень ст..308 ЦПК України вирішила апеляційні скарги відхилити, рішення суду залишити без зміни з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу які не підлягають доказуванню.

Суд, за ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Згідно наданих доказів по справі встановлено те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 26 липня 2002 року , мають двох малолітніх дітей, які мешкають разом з ОСОБА_3 за позовом якої з ОСОБА_4 стягнуто аліменти за рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 25 березня 2013 року, а рішенням цього суду від 16 серпня 2013 року шлюб між ними розірвано.

За час шлюбу на підставі укладеного ОСОБА_4 з ТОВ «Т.М.М.» 30 листопада 2005 року договору про пайову участь в будівництві жилого будинку по вул..Олімпійській, 10 «Б» у м.Харкові, та при внеску у сумі 660000 грн., виданого виконкомом Харківської міської ради 12 грудня 2011 року свідоцтва про право власності на нерухоме майно він зареєстрував право власності 27 грудня 2011 року на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 «Б» у м.Харкові в КП «Харківське міське БТІ».

Окрім цього вони спільно придбали та зареєстрували 31 травня 2011 року на ОСОБА_3 автомобіль «Mitsubishi Pagero», та на її імя в ГБК «Олімпієць» рахуються два гаражних бокси № 272 та № 273.

За таких обставин вирішуючи справу у відповідності до норм ст..ст. 60, 63, 70 та 71 СК України суд дійшов правильного висновку про визнання квартири спільного сумісною власністю подружжя та про визнання права власності кожного на її ? частини.

Колегія також погоджується з висновком суду про визнання за ОСОБА_4 право власності на спірний автомобіль. як неподільну річ, та виплату ОСОБА_3 компенсації його вартості за висновком автотоварознавчої експертизи Харківського НДІСЕ ім..Бокаріуса від 13 лютого 2015 року у розмірі 85979,98 грн. внесену ОСОБА_4 на депозитний рахунок суду 42989,99 грн.

Не суперечить нормам сімейного та цивільного права рішення суду про передання в користування ОСОБА_4 гаражного боксу № 272 у ГБК «Олімпієць» та залишення у користуванні ОСОБА_3 гаражного боксу № 273 , які були збудовані за їх кошти в період шлюбу.

Підставно судом відмовлено у позові ОСОБА_5 про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності разом із подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за недоведеності заявлених вимог належними та допустимими доказами про їх спільну працю та спільні кошти на придбання квартири, як підставу за ч.4 ст.368 ЦК України про виникнення у нього права на частку, оскільки сам по собі факт запозичення будь-яких коштів сину не породжує право власності за відсутністю факту сімейних відносин із сімєю сина.

Із матеріалів справи не вбачається підстав до зміни рішення з питань розподілу судових витрат.

З огляду на викладене, колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг повторюють обґрунтування позовних вимог сторін по справі та ОСОБА_5, яким судом першої інстанції у відповідності до положень ст..212 ЦПК України надана належна оцінка й підстави до скасування або зміни рішення у справі відсутні.

Керуючись ст..ст. 303, 304 308, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді