Справа № 444/2383/15-ц
Провадження № 2/444/1147/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

при секретарі Петришин М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИВ :

15 жовтня 2015 року ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення збитків. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.05.2014 р. ОСОБА_2, було прийнято на роботу у Львівську філію TOB "Орлан-Транс-Груп" на посаду водія.

Відповідач, перебуваючи в трудових відносинах з підприємством, неодноразово перебував в службових відрядженнях в межах України та за кордоном, отримав пластикові картки ТзОВ "Вог Рітейл" та ТзОВ «Е100УА» для заправки дизельним паливом транспортних засобів для виконання транспортних завдань.

Під час виконання перевезення на автопоїзді АА6946П7АА5388ХХ за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №432878 від 02.10.2014 р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 50 літрів палива. Відповідачем було придбано 2564 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 142 літри, згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 2186 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до Цього, поданих Відповідачем, витрата палива склала 2472 літри. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 287 літрів дизельного палива на загальну суму 4581,14 грн. (50+2564-2186-142=287). Крім цього, Відповідачем при виконанні даного перевезення порушено норми наказу №48 від 29.05.2014 року «Про дотримання правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що 1). при вході з території України на територію Росії кількість палива в баках повинен бути не менше 600 літрів: 2) при вході на територію України з території Польщі кількість палива в паливних баках автомобіля не повинна перевищувати 50 літрів. При заїзді автомобіля на територію Росії 03.10.2014 р. кількість палива становила 576 літрів, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території України та Росії на подорожнього листа знаходилося 113 літрів дизельного палива, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території України та Польщі на загальну суму 249,60 грн. Загалом збитки, завдані Відповідачем при виконанні даного перевезення склали 4916,58 грн. (4581,14+85,84+249,60). В касу підприємства в рахунок погашення даної заборгованості відповідачем було внесено 1250.27 грн. Із заробітної плати відповідача на підставі ст. 132 КЗпП України в рахунок погашення даної заборгованості було утримано 783.32 грн. Загалом збитки, завдані Відповідачем при виконанні даного перевезення склали 2882,98 грн. (4916.58-1250.28-783,32).

Під час виконання перевезення на автопоїзді АА6946ІТ/АА5388ХХ за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №432900 від 31.10.2014р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 135 літрів палива. Відповідачем було придбано 1040 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 114 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 1024 літри палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих Відповідачем, витрата палива склала 1040 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 38 літрів дизельного палива па загальну суму 633,41 грн. (135+1040-1024-114=38). Крім цього, Відповідачем при виконанні даного перевезення порушено норми наказу №48 від 29.05.2014 року «Про дотримання правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що при вході на територію України з території Польщі кількість палива в паливних баках автомобіля не повинна перевищувати 50 літрів. При заїзді автомобіля на територію України 09.11.2014р. в паливних баках згідно подорожнього листа знаходилося 90 літрів дизельного палива, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці і вартості палива на території України та Польщі на загальну суму 164,86 грн. Загалом збитки, завдані Відповідачем при виконанні даного перевезення склали 798,27 грн. (633.41 + 164.86).

Під час виконання перевезення на автопоїзді АА6946ІТ/АА5388ХХ за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа № 443263 від 13.11.2014р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 139 літрів палива. Відповідачем було придбано 4490 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля затишок палива в паливних баках склав 111 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 4104 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих Відповідачем, витрата палива склала 4518 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 414 літрів дизельного палива на загальну суму 7248,81 грн. (139+4490-4104-111=414).

Крім цього, Відповідачем при виконанні даного перевезення порушено норми наказу № 48 від 29.05.2014 року «Про дотримання правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що 1) при вході з території України на територію Росії кількість палива в баках повинен бути не менше 600 літрів: 2) при вході на територію України з території Польщі кількість палива в паливних баках автомобіля не повинна перевищувати 50 літрів. При заїзді автомобіля на територію Росії 14.11.2014 р. кількість палива становила 566 літрів, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території України та Росії на загальну суму 162,77 грн. При заїзді на територію України 11.12.2014 р. в паливних баках згідно подорожнього листа знаходилося 108 літрів дизельного палива, що завдано підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території України та Польщі на загальну суму 303,28 грн. Загалом збитки, завдані Відповідачем при виконанні даного перевезення склали 7714,86 грн. (7248,81 + 162,77+303,28).

Під час виконання перевезення на автопоїзді АА6946ІТ/АА5388ХХ за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №495111 від 13.01.2015р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишаюся 111 літрів палива. Відповідачем було придбано 3070 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 81 літр. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 2929 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих Відповідачем, витрата палива склала 3100 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 171 літр дизельного палива па загальну суму 3418,49 грн. (111 + 3070-2929-81=171). Крім цього, Відповідачем при виконанні даного перевезення порушено норми наказу № 48 від 29.05.2014 року «Про дотримання правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що при вході на територію України з території Польщі кількість палива в паливних баках автомобіля не повинна перевищувати 50 літрів. При заїзді на територію України 24.01.2015 р. в паливних баках згідно подорожнього листа знаходилося 91 літр дизельного палива, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території країни та Польщі на загальну суму 45,07 грн. Загалом збитки, завдані Відповідачем при виконанні даного перевезення склали 3463,56 грн. (3418,48+46,07).

Під час виконання перевезення на автопоїзді АА6946ІТ/АА5388ХХ за маршрутом Україна-Вірменія-Україна згідно подорожнього листа №495244 від 28.02.2015р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 115 літрів палива. Відповідачем було придбано 2300 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 106 літрів, згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 2131 літр палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих Відповідачем, витрата палива склала 2309 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 178 літрів дизельного палива на загальну суму 3818,99 гри. (115+2300-2131-106=178). Крім цього, Відповідачем при виконанні даного перевезення порушено норми наказу №02/03/20 1 5 від 02.03.2015 року «Про дотримання правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що при вході з території Росії на територію України кількість палива в баках повинен бути «повні баки». При заїзді автомобіля на територію України 05.04 2015р. кількість палива становила 201 літрі (при об»ємі баків 900 літрів), що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території України та Росії на загальну суму 5688,23 грн. Відповідачем в касу підприємства по даному подорожньому листу була погашена заборгованість в розмірі 2508.10 грн. Загалом збитки, завдані Відповідачем при (виконанні даного перевезення склали 6999,12 гри. (3818.99+5688.23+2508,10)

Загальна сума збитків, завдана Відповідачем Позивачу перевитратою палива становить 21858,79 грн.

Крім цього позивач вказує, що Відповідачем не подано звіт про використання коштів, наданих на відрядження у розмірі 25 959,06 гривень, як це передбачено Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон. Просить позов задоволити.

В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити. Не заперечив щодо винесення заочного рішення.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, однак подав заперечення проти позову та заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, проти позову заперечує в повному обсязі.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Згідно ст. 234 КЗпП України, позивач ні в позовній заяві, ні іншим способом не просить поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду.

Позов подано 15 жовтня 2015 року, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду за нібито заподіяну відповідачем за подорожніми листами від 02 жовтня 2014 року, 31 жовтня 2014 року, 13 листопада 2014 року у зв'язку з пропуском строків звернення до суду, встановлених ст. 233 КЗпП України.

Враховуючи вищенаведене, слід відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача нібито заподіяну шкоду за епізодами по подорожніх листах від 02 жовтня 2014 року, 31 жовтня 2014 року, 13 листопада 2014 року.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України, Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

На обгрунтування своїх вимог, позивачем надано подорожні листи. Жодного доказу про винні дії відповідача при заподіянні матеріальної шкоди в позові не вказано.

Наказом директора Львівської філії ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» № 45 від 11 серпня 2010 року затверджено тимчасові базові лінійні норми витрат палива.

Наказом по ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» № 48 від 29 травня 2014 року, встановлено правила заправки дизельним паливом при виконанні транспортного завдання.

Згідно ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Позивачем не надано доказів про середньомісячну заробітну плату відповідача та доказів про вину відповідача у заподіянні матеріальної шкоди.

Згідно ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

В позовній заяві, позивачем не надано доказів щодо укладення між відповідачем та позивачем договору про повну матеріальну відповідальність, не надано доказів щодо отримання відповідачем майна або інших цінностей під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, на надано доказів щодо заподіяння шкоди діями відповідача, що переслідуються у кримінальному порядку, що шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані, що шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування, що шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків.

Як зазначено в ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Позивачем надано копію витягу з наказу №64-кф від 29 травня 2014 року про прийом ОСОБА_2 на роботу, де зазначено, що останній прийнятий на роботу водієм з повною матеріальною відповідальністю.

Позивачем не надано доказів про укладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів.

Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір.

Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.

Позивачем не надано жодного доказу про вартість дизельного пального на час заподіяння відповідачем матеріальної шкоди як в Україні так і в інших державах, де перебував відповідач згідно подорожніх листів.

Крім того, позивач розраховує свої вимоги з норм витрати палива на рухомий склад, затверджених наказом по підприємству № 45 від 11 серпня 2010 року. Відповідно до вимог ст. 57, 60 ЦПК України не надано доказів, чи є ці норми технічно обґрунтованими; цими нормами не враховано технічний стан кожного автомобіля (зокрема автомобіля, водієм якого був ОСОБА_2Є.). Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а позивачем не надано жодних доказів, що розрахункові норми відповідають витратам палива автомобіля, водієм якого був ОСОБА_2Є в умовах, що відповідали поїздкам останнього. Крім того, не надано доказів щодо замірів фактичних витрат і залишку палива під час поїздок.

Згідно ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Як зазначено в ст. 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Згідно ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

З копії витягу з наказу № 64-кф від 29 травня 2014 року, вбачається, що ОСОБА_2 з 29 травня 2014 року було прийнято на роботу в колону автомобільну № 1 водієм. З даним наказом, посадовою інструкцією і Правилами внутрішнього розпорядку, ОСОБА_2 ознайомлено не було.

Як вбачається з витягу з наказу № 59-кф від 25 травня 2015 року, ОСОБА_2 16 квітня 2015 року було звільнено на підставі п. 4 ст. 40КЗпП України за прогул.

Таким чином, на підставі наданих письмових доказів, вбачається, що позивачем не надано доказів про повну матеріальну відповідальність відповідача, не надано доказів щодо його середньомісячного заробітку за вимогами ст. 132 КЗпП України, відсутні докази щодо умисного заподіяння працівником майнової шкоди підприємству, що шкода, заподіяна підприємству відноситься до нормального виробничо-господарського ризику. У відповідача не відібрано жодного пояснення щодо перевитрат ним пального згідно шляхових листів від 02.10.2014 року, 31.10.2014 року, 13.11.2014 року, 13.01.2015 року, 28.02.2015року. До матеріалів позову не додано договору про повну матеріальну відповідальність, що також викликає сумнів у його укладенні з відповідачем. Не в повній мірі визначено розмір заподіяної шкоди, а саме, не вказано цін на пальне за спірний період в Німеччині, Польщі, Росії, Вірменії, куди відбував відповідач. Також на надано доказів щодо стягнення з відповідача 1250,27 грн. заподіяних збитків за подорожнім листом від 02 жовтня 2014 року, 2508,10 грн. заподіяних збитків за подорожнім листом від 28 лютого 2015 року тоді, як, за заявою позивача, заподіяні збитки становлять по подорожньому листу від 02 жовтня 2014 року 2882,98 грн., по подорожньому листу від 28.02.2015 року 6 999, 12 грн. Не надано доказів щодо відповідності вимог позивача до ст. 134 КЗпП України. Також, як вбачається в копії витягу з наказу про прийняття ОСОБА_2 на роботу № 64-кф від 29.05.2014 року та копії витягу з наказу про звільнення ОСОБА_2 з роботи № 59-кф від 25.05.2015 року, на даних документах відсутній підпис відповідача, що говорить про те, що з вищенаведеними наказами останній не був ознайомлений.

Крім того, позивачем щодо позовних вимог за епізодами по шляхових листах від 02.10 2014 року, 31.10.2014 року, 13.11.2014 року, порушено вимоги ч. 3 ст. 233 КЗпП України щодо строку звернення до суду і позивач не просить поновити даний строк та не наводить причин поважності їх пропуску.

Твердження позивача про те, що відповідачем не подано звіт про використання коштів, наданих на службові відрядження у розмірі 25 959( двадцять п»ять тисяч дев»ятсот п»ятдесят девять грн. 06 коп) є неправдивими, оскільки відповідачнм було подано такий звіт, однак представники позивача відмовились підписати та прийняти даний документ. Слід зазначити, що дані кошти позивач витрачав у службових відрядженнях зокрема на дизпаливо, страхові поліси, оплату автобанів, ремонт автомобіля. Так, перебуваючи за кордоном, у відповідача в зимову пору року відбулась поломка автомобіля і останній був вимушений відремонтувати його, про що доповів керівництву. Тому, згідно ч. 4 ст. 130 КзПП України, на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Враховуючи вищенаведене, суд в задоволенні позову ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_3 про стягнення збитків за епізодами по шляхових листах від 02.10 2014 року, 31.10. 2014 року, 13.11.2014 року відмовляє у зв'язку з пропуском позивачем строків звернення до суду.

В задоволенні позову ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_3 про стягнення збитків в іншій частині позову відмовляє у зв'язку з недоведеністю позивачем вини відповідача у заподіянні матеріальної шкоди

Керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 208, 209 ч. 3, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" до ОСОБА_3 про стягнення збитків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мікула В. Є.