Малиновський районний суд м.Одеси
Справа № 2-5698/2010 р.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2010 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Ярош А.І.

при секретарі Новіковій І.С, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Ольги.Михайлівни про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2010 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 25 листопада 2006 року між ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 - недійсним; повернути сторони в попередній стан, посилаючись на те, що при укладені оспорюваного договору сторони помилилися щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо того, що вказаним договором не покладається обов'язок відповідачів доглядати їх до смерті, що їм, як літнім людям вкрай необхідно.

Позивачі та представник позивачів ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що договір дарування був укладений помилково, позивачі, як літні люди, не розуміли юридичних наслідків даного правочину, помилялися щодо його природи. До того ж вказаний договір порушує їх права на житло, якого вони позбавлені.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав в повному обсязі не заперечував проти їх задоволення, пояснив, що він не має можливості допомагати батькам, згоден повернути їм їх майно.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги не визнали, вважають позов недоведений, а також зазначили, що на їхню думку, позивачі звернулися до суду не через їх порушене право, а у зв'язку з тим, що відносини між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погіршилися, та батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не бажають, щоб невістка отримала майно. с-

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 - у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність та зазначила, що в неї під час посвідчення оспорюваного договору не було підстав для відмови в посвідченні угоди, та з її боку виконані всі вимоги щодо вчинення такого роду нотаріальної дії.

Вислухавши позивачів, представника позивачів - ОСОБА_7, відповідачів та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є люди пенсійного віку, ОСОБА_6 є інвалідом III групи, що підтверджується довідкою та висновком на а.с.35, 46, ОСОБА_1 страждає хворобами серця та очей, про що свідчать виписка із історії хвороби та медичний висновок (а.с.34,45,82).

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_1 відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 27 лютого 2003 року (а.с. 9), яку він придбав за власні кошти по договору про дольову участь у будівництві.

Зазначена квартира відповідно до ст. 60 СК України є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_6, оскільки набуте ними під час перебування у шлюбі (а.с. 70).

25 листопада 2006 року ОСОБА_1 з письмової згоди дружини ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 прийняли у дар вищевказану квартиру на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №1560.

Право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 04 грудня 2006 року за №2596 в книзі 627пр-140.

Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, укладаючи спірну угоду, позивачі не мали наміру безоплатно передати у власність належне їм майно. Нотаріус, порушивши свої обов'язки, не роз'яснювала їм можливість укладання договору довічного утримання. При укладенні договору дарування між позивачами та відповідачами було досягнуто домовленості, про те, що відповідачі будуть довічно доглядати батьків, а саме допомагати їм фізично на городі, підтримувати морально, матеріально допомагати в 'Придбанні ліків для батька. Але після укладення договору відносини значно погіршилися, відповідачі перестали навіть спілкуватися з батьками, приїзджати до них та навідувати. На прохання ОСОБА_1 придбати ліки під час лікування в квітні 2010р. (а.с.34), він дізнався від Сина ОСОБА_3, що між ними укладений договору дарування, відповідно до умов якого, вони не повинні надавати йому допомогу.

Вказана помилка є істотною, оскільки за відсутності переконання позивачів в забезпеченні їх з боку відповідачів довічним утриманням та допомогою оспорюваний договір позивачами не був би укладений. До того ж>, діючі на той час норми ЦК України, містили норму щодо такого типу договорів як договір довічного утримання, про що вони не знали, а нотаріус їм не роз'яснила.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачі неправильно сприймали істотні умови угоди, що вплинуло на їх волевиявлення, що угода була укладена внаслідок помилки, яка має істотне значення, а саме помилки щодо природи договору, прав і обовязків сторін.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Судом встановлено, що під час підписання договору позивачі через свій похилий вік та необізнаність, як вони зазначали у судовому засіданні, не здатні були розуміти природи вчиненого ними правочину та настання його наслідків. При укладенні договору, вони як хворі люди похилого віку, стан здоров'я яких значно погіршився та потребує догляду, вважали, що вони складають договір довічного утримання, а діти будуть вчиняти за ними догляд та утримувати їх до смерті. Відповідачі допомагали батькам до укладання договору дарування.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з думкою позивачів, що строк позовної давності не пропущений, оскільки про факт укладення саме договору дарування їм стало відомо лише в квітні 2010 року.

Також суд застосовує наслідки недійсності правочину, а саме реституцію та повертає сторони до первісного стану, враховуючи, що договір дарування укладався на спірну квартиру, яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6, оскільки набуте ними під час перебування у шлюбі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 229 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судовому практику розгляду цивільний справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним - задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним, укладений 25 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4,

посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 договір дарування квартири АДРЕСА_1.

Повернути сторони у первісний стан.

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення, про що подається с>е$га про апеляційне оскарження рішення суду.

Суддя: