АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9812/15 Справа № 205/1707/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

08 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.,

Ремеза В.А., Свистунової О.В.

Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2009 року по 27 травня 2015 року. Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з матір`ю і знаходяться на її утриманні. Згідно уточнених позовнихз вимог, позивачка просила суд стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 кошти на її утримання у розмірі 800,0 грн. щомісячно до досягнення молодшою дитиною трьох років та аліменти у розмірі 1200,0 грн. щомісячно на утримання дітей до їх повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти в розмірі 1000,0 грн. щомісячно, починаючи з 10 березня 2015 року і до повноліття дітей або зміни матеріального положення сторін, на утримання доньки та сина, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_7 у розмірі 400,0 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_9 віку трьох років, починаючи стягнення з 10 березня 2015 року; в іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. Вирішено питання щодо негайного виконання рішення в частині платежів за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить частково змінити оскаржуване рішення, стягувати з нього аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2009 року по 27 травня 2015 року (а.с. 5, 6), від якого мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-8), що проживають з матір`ю.

Між сторонами не досягнуто домовленості про виплату відповідачем аліментів на утримання дітей та позивачки.

Згідно показів апелянта у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, він у шлюбі не перебуває; дітей, окрім ОСОБА_8 і ОСОБА_9, чи інших осіб на утримані - не має; стан його здоров»я - задовільний; постійного місця роботи не має, працює за цивільно-правовими угодами у галузі будівництва та має щомісячний дохід від 3 до 4 тисяч гривень. Викладене стверджується журналом та звукозаписом судового засідання апеляційного суду.

Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та отримує відповідну соціальну допомогу.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що діти, які мешкають разом із позивачкою, потребують піклування і утримання, матеріальне положення позивачки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, стан здоров»я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, має періодичний заробіток; враховуючи, що стягнення з доходів відповідача у примусовому порядку не здійснюються, місцевий суд дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у розмірі 1000,0 грн. та на утримання позивачки, до досягнення сином трирічного віку, 400,0 грн. на місяць.

Крім того, колегія приймає до уваги, що в судовому засіданні апеляційного суду апелянт визнав необхідність сплати на утримання дітей аліментів у розмірі 1000,0 грн. на місяць, що стверджується журналом та звукозаписом процесу у апеляційному суді.

Доводи апелянта щодо сплати ним, за наявності можливості, грошових сум на утримання дітей не спростовують висновків районного суду про необхідність стягнення аліментів та утримання неповнолітніх дітей та їх розмір.

Посилання апелянта на небажання сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення молодшою дитиною трирічного віку є безпідставними та не мають правового обґрунтування.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом вимог ст.ст. 88, 367 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6- відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді