У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Байдук Марія Михайлівна, ОСОБА_8, про визнання дій неправомірними, поновлення особистих немайнових прав, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання недійсними і скасування рішень загальних зборів учасників і змін до статуту та скасування реєстрації, за касаційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що його частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» (далі - ТОВ Фактор») вибула з його володіння поза його волею, була безоплатно відчужена ОСОБА_6 на користь його двоюрідного брата, правочин дарування частки, вчинений ОСОБА_6, є нікчемним та не створює правових наслідків, на вчинення таких дій ОСОБА_6 він не уповноважував, тому частка повинна бути повернута. Крім того, збори учасників ТОВ «Фактор» від 5 березня 2014 року проведені без належного повідомлення учасника, що потягло порушення його прав та прийняття незаконних рішень. На його звернення до відповідачів про повернення вказаного, виконання взятих на себе обов'язків і усунення порушень закону позитивної відповіді не отримав. Виник спір, у добровільному порядку який не вирішено. Просив задовольнити його позов в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частку у статутному капіталі ТОВ «Фактор» у розмірі 26 500 грн, що становить 100 % статутного капіталу товариства. Визнано за ОСОБА_3 право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Фактор» у розмірі 26 500 грн, що становить 100 % статутного капіталу товариства.

Визнано дії ОСОБА_6 щодо розпорядження особистим немайновим правом ОСОБА_3 на участь у ТОВ «Фактор», вчинені шляхом підписання заяви, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Байдук М.М. за реєстраційним № 3392 від 5 березня 2014 року, неправомірними та поновлено порушені права шляхом відновлення права участі ОСОБА_3 у ТОВ «Фактор».

Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «ФАКТОР», оформлених протоколом від 5 березня 2014 року № 05/03/14.

Визнано недійсними та скасовано зміни до статуту ТОВ «Фактор», зареєстровані державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, № запису 3005019 від 26 березня 2014 року.

Скасовано реєстраційні дії, проведені після реєстрації змін до статуту ТОВ «Фактор», зареєстровані державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, № запису 3005019 від 26 березня 2014 року, а саме: від 27 березня 2014 року - зміна керівника, № запису 400519; від 31 березня 2014 року - зміна керівника, № запису 500519; від 7 квітня 2014 року - зміна керівника, № запису 6005019; від 8 квітня 2014 року - внесення змін до установчих документів, № запису 7005019.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2014 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року рішення місцевого суду скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та ТОВ «Фактор» просять скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення районного суду та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спір виник між учасником товариства (засновником) ОСОБА_3, який вибув, та товариством, учасником товариства ОСОБА_4, учасником товариства, який вибув, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який не був учасником товариства та діяв від імені учасника товариства ОСОБА_3 за його дорученням на підставі довіреності.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Судами установлено, що відповідно до статуту ТОВ «Фактор» учасником товариства є ОСОБА_3 Відповідно до пункту 4.6.1 статуту внесок учасника товариства ОСОБА_3 до статутного капіталу товариства складає 26 500 грн, що становить 100 % частки статутного капіталу товариства.

18 жовтня 2013 року ОСОБА_3 видав на ім'я ОСОБА_8 довіреність з правом представляти його інтереси в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування, нотаріату, підприємствах, установах, організаціях та їх об'єднаннях, банківських та фінансових установах, в тому числі органах технічної інвентаризації та земельних ресурсів, Державній реєстраційній службі, органах архітектури та інших з питань продажу від його імені будь-якого належного йому рухомого та нерухомого майна, в тому числі земельних ділянок, майнових прав та корпоративних прав (часток у статутному капіталі підприємств) та інше. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Байдук М.М. 18 жовтня 2013 року, зареєстрована в реєстрі за № 11456. 3 березня 2014 року ОСОБА_8, від імені ОСОБА_3, видана довіреність в порядку передоручення з повноваженнями, які зазначені в довіреності від 18 жовтня 2013 року. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Байдук М.М. 3 березня 2014 року зареєстрована в реєстрі за № 3173. 5 березня 2014 року ОСОБА_6, який діяв як представник за довіреністю від імені ОСОБА_3, підписав нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив про добровільний вихід ОСОБА_3 зі складу учасників (засновників) ТОВ «Фактор», та безоплатну передачу своєї частки у розмірі 100 % статутного капіталу, що становить 26 500 грн, ОСОБА_5

5 березня 2014 року ОСОБА_6 склав та підписав протокол № 05/03/14 ТОВ «Фактор», в якому від імені ОСОБА_3 вирішив:

1. Відступити (безоплатно передати) частку ОСОБА_3 в розмірі 100 % статутного капіталу у ТОВ «Фактор» ОСОБА_5

2. У зв'язку зі зміною складу учасників ТОВ «Фактор» внести зміни до статуту останнього та затвердити статут ТОВ «Фактор» у новій редакції, підписання якого доручити новому (одноосібному) учаснику - ОСОБА_5 Статут ТОВ «Фактор» (шляхом викладення в новій редакції) був підписаний ОСОБА_5 та зареєстрований державним реєстратором 26 березня 2014 року, в якому учасником зазначений ОСОБА_9

На даний час частка у статутному капіталі ТОВ «Фактор» в розмірі 26 500 грн, що складає 100 % статутного капіталу товариства, зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі статуту ТОВ «Фактор», зареєстрованого 8 квітня 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст. 1 вказаного Кодексу.

Як встановлено приписами ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Враховуючи викладені вище приписи процесуального закону, підвідомчі господарському суду відповідно до ст. 12 ГПК України спори можуть бути розглянуті вказаним судом за умови відповідності суб'єктного складу сторін спору вимогам ст. 1 ГПК України.

Крім того, посилання апеляційного суду на п. 4 ст. 12 ГПК України є передчасним, оскільки положення цієї норми містять вичерпний перелік підстав, за якими спір слід розглядати у порядку господарського судочинства.

Приписами ст. 15 ЦПК України чітко визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Позивачем і відповідачем у цивільному процесі відповідно до ст. 30 ЦПК України можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Таким чином, ЦПК України прямо передбачено компетенцію суду щодо розгляду в порядку цивільного судочинства спору про визнання угоди недійсною за участю фізичної особи, що не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Зокрема, судом апеляційної інстанції не було звернуто уваги на те, що позовна заява ОСОБА_3 містить декілька пов'язаних між собою вимог, а саме: визнання дій неправомірними, поновлення особистих немайнових прав, витребування майна (майнових прав) з чужого незаконного володіння та визнання недійсними рішень загальних зборів учасників і змін до статуту. Визначаючись з характером та суб'єктним складом спірних правовідносин, судом апеляційної інстанції не було звернуто уваги на те, що спір виник між учасником товариства ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який не був учасником товариства та діяв від імені учасника товариства.

Оскільки корпоративними є відносини, пов'язані з реалізацією корпоративних прав, тобто прав, пов'язаних з управлінням товариством, то відносини щодо переходу права власності на частку в статутному фонді (капіталі) товариства, зокрема майнові спори відносно розрахунків між сторонами відповідного договору купівлі-продажу, до корпоративних не належать.

Крім того, ОСОБА_6 не є учасником (засновником, акціонером), у тому числі таким, що вибув, тому передчасним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Крім того, зазначений спір виник на підставі правовідносин щодо переходу права власності на частку у статутному капіталі товариства.

На порушення зазначених норм процесуального права суд на наведені обставини уваги не звернув та не надав їм оцінку у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на ухвалу суд касаційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої або апеляційної інстанції.

Виходячи з наведеного, дослідивши обставини справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність задоволення касаційної скарги та передачі справи на новий апеляційний розгляд з підстав, передбачених ст. 336 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик