Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Демянчук С.В.,

секретар судового засідання Коробчук А.М.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 28 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду від 28 травня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12000 грн матеріальної шкоди, 148,93 грн. три відсотка річних, 1788,71 грн. інфляційних, 2000 грн. моральної шкоди та 500 грн. витрат на правову допомогу адвоката, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням Рівненського міського суду від 28 травня 2015 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій він покликається на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначив, що будь яких письмових договорів, щодо виготовлення металевих гаражів між позивачем та відповідачем укладено не було, а отримана ним сума 12000 грн. згідно накладної є авансом.

Стверджував, що не погоджується з твердженням позивача про те, що 09.02.2015 року направлено на його адресу лист-претензію з вимогою повернути аванс в сумі 12000 грн. по причині несвоєчасного виготовлення замовлення, однак, насправді ж ОСОБА_2 фактично відмовився від приймання готових гаражів та вимагав повернення авансу по причині перешкод у їх встановленні у дворі багатоквартирного будинку по вул. Міцкевича, 9а та активних протестів мешканців багатоповерхівки сусідів ОСОБА_2

Вказав, що через те, що сума авансу повністю була ним використана на придбання матеріалів та організацію робіт з виготовлення гаражів, віддати кошти замовнику він не зміг з поважних причин і запропонував йому або оплатити загальну вартість робіт і забрати гаражі або дочекатися їх реалізації іншим особам та отримати назад свій аванс.

Крім того, зазначив, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні висловив непослідовну позицію, встановивши відсутність письмового договору між сторонами, відсутність інших документів, що встановлюють строк (термін) виконання цивільно-правового зобовязання при цьому взявши до уваги розрахунки позивача про початок перебігу строку порушення виконання зобовязання (прострочення), а саме з 23.09.2014 року.

Звернув увагу, що висновок суду щодо стянення моральної шкоди в розмірі 2000 грн. є

________________________________________________________________________________________

Справа № 569/2715/15-ц Головуючий в суді 1 інст. ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/2489/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_5В

необгрунтованим та поспішним, оскільки реальної причиною відмови замовника від отримання гаражів та вимога повернення авансу стало не порушення виконавцем строку їх виготовлення, а неможливість їх встановлення по причині протестів мешканців багатоповерхівки (сусідів позивача).

Просить скасувати рішення Рівненського міського суду від 28 травня 2015 року, та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12000 грн. авансу, в решті позовних вимог відмовити.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити, рішення місцевого суду скасувати, а позов задоволити частково, в межах авансу.

ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вказав, що рішення суду першої інстанції є обгрунтованим та законним і просив лишити його в силі.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з невиконання відповідачем зобовязань за усним договором підряду, чим було спричинено матеріальну та моральну шкоду.

Такий висновок не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з правової позиції відповідача по справі, він не заперечує свого обовязку повернути позивачу 12000 грн. отриманих 9 вересня 2014 року від нього на виготовлення металевих гаражів, тому в цій частині підстави для скасування оскарженого рішення відсутні.

Як вбачається з листа ВСС України „Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України №10-74/0/4-13 від 16 січня 2013 року, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Слід зауважити, що сума в 12000 грн. позивачем помилково вважається шкодою, а є лиш невиконаним зобовязанням, а в такому разі до цього зобовязання підлягає застосуванню ст.625 ЦК України.

Однак, відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Договір між сторонами в письмовій формі не укладався і достовірних доказів строку виконання замовлення в справі немає, а тому встановити строк прострочення та провести відповідні розрахунки трьох процентів річних і інфляційних втрат не видається можливим.

Отже ці вимоги позивачем не доведені.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ч.2 ст.22 Закону України „Про захист прав споживачів , місцевий суд захищаючи порушене право споживача, одночасно вирішив питання про відшкодування моральної шкоди та при цьому визначаючи підстави та розмір стягнення, врахував та дотримався вимог ст.23 ЦК України та розяснень даних в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не в повній мірі відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат із ухваленням нового рішення про відмову в цій частині позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313-314, 316-317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 28 травня 2015 року скасувати в частині позовних вимог про стягнення 148,93 грн. три відсотка річних та 1788,71 грн. інфляційних втрат

В задоволенні цих вимог відмовити.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: