Справа № 565/260/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області

під головуванням судді Демчини Т.Ю.,

при секретарі судового засідання Ковальчук В.С.,

з участю:

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 А,С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» (надалі ТОВ «Орлан-Транс-Груп») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих перевитратою пального, в сумі 8491,42 грн. В обґрунтування позову позивач покликається на те, що з 11.02.14 р. відповідач працював на посаді водія у Львівській філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп», неодноразово перебував у службових відрядженнях в межах України та за кордоном, під час виконання перевезень за маршрутами Україна-Казахстан-Україна, Україна-Росія-Україна, Україна-Азербайджан-Україна допустив перевитрати пального на вищезазначену суму, чим завдав збитків позивачу.

Представник позивача до суду не зявилась, подала заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності представника. У письмових поясненнях представник позивача зазначає, що жодних документів, які б обґрунтували перевитрату палива, відповідачем не надано, аналіз розшифровок до подорожніх листів, на підставі яких здійснювались перевезення, свідчить про те, що зазначена у документах заправка пального неодноразово перевищувала реальний вміст паливних баків автомобілів, на яких виконував перевезення відповідач. ОСОБА_1 звільнено з посади за власним бажанням, йому пропонувалось відшкодувати збитки, що ним у добровільному порядку не виконано.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, підтвердив роботу на посаді водія на підприємстві позивача та пояснив, що перевитрати пального були повязані з різними рельєфами доріг, несправністю окремих агрегатів автопоїздів, несприятливими погодними умовами, рухом по обїзних дорогах, пробками, і ці всі фактори впливають на витрати пального. ОСОБА_1 просив суд відмовити у задоволенні позову у звязку з недоведеністю спричинення ним збитків.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав, з підстав відсутності доказів вини ОСОБА_1 у перевитратах пального просив суд відмовити у її задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.02.14 р. перебував у трудових відносинах з ТОВ «Орлан-Транс-Груп», працював на посаді водія автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполучення на вантажні автомобілі. Дана обставина підтверджується витягом з наказу № 18-кф від 11.02.14 р. та відповідачем не оспорюється.

Наказом № 45 від 11.08.10 р. на ТОВ «Орлан-Транс-Груп» з 12.08.10 р. затверджено базові лінійні норми витрат палива, коефіцієнт на виконання транспортної роботи, надбавки за роботу в умовах міста, за роботу автономних опалювачів, витрати палива незалежними обігрівачами та інші норми витрат палива для вантажних автомобілів.

Згідно подорожнього листа № 348822 від 01.03.14 р., відповідач у період з 03.03.14 р. по 09.04.14 р. виконував міжнародне перевезення за маршрутом Україна-Казахстан-Україна. Як вбачається з розшифровки пробігу, під час виконання вказаного перевезення відповідачем використано 4106 л палива, в той час як згідно норм витрат палива, затверджених вищезазначеним наказом, повинен був витратити 3595 л, відтак, ним допущено понаднормову витрату пального в кількості 511 л на суму 5010,74 грн.

Згідно подорожнього листа № 374647 від 18.04.14 р., відповідач у період з 18.04.14 р. по 30.04.14 р. виконував міжнародне перевезення за маршрутом Україна-Росія-Україна. Як вбачається з розшифровки пробігу, під час виконання вказаного перевезення відповідачем використано 1243 л палива, в той час як згідно норм витрат палива, затверджених вищезазначеним наказом, повинен був витратити 1170 л, відтак, ним допущено понаднормову витрату пального в кількості 74 л на суму 1102,96 грн.

Згідно подорожнього листа № 420502 від 07.05.14 р., відповідач у період з 07.05.14 р. по 21.05.14 р. виконував міжнародне перевезення за маршрутом Україна-Азербайджан-Україна. Як вбачається з розшифровки пробігу, під час виконання вказаного перевезення відповідачем використано 1390 л палива, в той час як згідно норм витрат палива, затверджених вищезазначеним наказом, повинен був витратити 1314 л, відтак, ним допущено понаднормову витрату пального в кількості 76 л на суму 1137,59 грн.

Згідно подорожнього листа № 420652 від 25.05.14 р., відповідач у період з 25.05.14 р. по 14.06.14 р. виконував міжнародне перевезення за маршрутом Україна-Росія-Україна. Як вбачається з розшифровки пробігу, під час виконання вказаного перевезення відповідачем використано 1709 л палива, в той час як згідно норм витрат палива, затверджених вищезазначеним наказом, повинен був витратити 1626 л, відтак, ним допущено понаднормову витрату пального в кількості 83 л на суму 1240,13 грн.

Загальна сума перевитрат пального за вищезазначеними подорожніми листами складає 8491,42 грн.

Відповідно до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно з п.6 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків.

Як зазначив Пленум Верховного Cуду України №14 від 29.12.92 р. у п.12 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», відповідно до п.6 ст.134 КЗпП України матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну: перевитратою пального на автомобільному транспорті, розкраданням, знищенням (зіпсуттям), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей; витратами підприємства, установи, організації на навчання у вищому навчальному закладі молодого фахівця в разі його звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни чи за власним бажанням без поважних причин протягом трьох років з часу прийняття на роботу за направленням.

Наказом Міністерства транспорту і звязку України № 43 від 10.02.98 р. «Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» затверджено норми витрат пального, у тому числі і на автомобілі, якими керував відповідач, а також поправочні коефіцієнти з урахуванням дорожніх, кліматичних та інших умов та експлуатаційних факторів.

На підставі вищезазначених норм, а також наказу ТОВ «Орлан-Транс-Груп» № 45 від 11.08.10 р., відповідач зобовязаний був використовувати одержане пальне, контролювати його кількість. По поверненню з кожного рейсу ОСОБА_1 з відповідальними працівниками підприємства позивача перевірялись розшифровка використаного пального та відмічались його перевитрати. З перенесеними з розшифровок до подорожніх листів даними про перевитрати пального ОСОБА_1 погоджувався без будь-яких зауважень, про що свідчать його підписи. Дані встановлені судом обставини відповідачем не спростовані.

Доводи відповідача про причини перевитрат пального на увагу не заслуговують, оскільки належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували таку понаднормову витрату пального, відповідачем не надано, відтак, сума завданої шкоди підлягає стягненню з працівника на користь підприємства.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.130, 134, 135-1, 233 КЗпП України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» 8491 (вісім тисяч чотириста девяносто одну) грн. 42 коп. заподіяної понаднормовою витратою палива матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» понесені позивачем судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: