Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/2690/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Левка Т.Ю., при секретарі Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в цілому за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в цілому за законом.

Вимоги позову мотивовано тим, що 26.11.2013 року в селі Затисівка, Виноградівського району Закарпатської області померла мати позивачки ОСОБА_4, яка була розлучена із чоловіком ОСОБА_3 Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в с. Затисівка по вул. Миру 63, Виноградівського району Закарпатської області.

Крім позивачки спадкоємцями до майна померлої є відповідачі по справі, ОСОБА_2 - дочка померлої та ОСОБА_3 - син померлої, які претензій до спадкового майна не ставлять.

Позивачка вказує, що в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, так як до 6-ти місяців після відкриття спадщини звернулася із заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини, однак при зверненні до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусом їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Тому в судовому порядку позивачка просить визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с. Затисівка по вул. Миру 63, Виноградівського району Закарпатської області та побудований в 1964 році.

Сторони в судове засідання не з"явилися.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, які належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, однак подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають, на спадкове майно не претендують та просять суд позов задоволити.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що 26.11.2013 року в селі Затисівка, Виноградівського району Закарпатської області померла мати позивачки ОСОБА_4, яка була розлучена із чоловіком ОСОБА_3 Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в с. Затисівка по вул. Миру 63, Виноградівського району Закарпатської області.

Спадкоємцями до майна померлої є позивачка ОСОБА_1 та відповідачі по справі, ОСОБА_2 - дочка померлої та ОСОБА_3 - син померлої, які претензій до спадкового майна не ставлять.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

В порядку, передбаченому ст. 1269 ЦК України позивачка прийняла спадщину, оскільки до 6-ти місяців (у квітні місяці) після відкриття спадщини звернулася із заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини, а після смерті спадкодавця вступила у фактичне володіння та користування житловим будинком.

Для отримання Свідоцтва про право на спадщину позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори, однак листом від 31.07.2015 року за № 229/01-16 позивачка отримала відмову нотаріуса у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 Глави 10 Частини 2 «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», затверджених Наказом Мінюсту "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України"), від 22.02.2012, № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку».

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 14.08.2015 року та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в с. Затисівка по вул. Миру 63, Виноградівського району Закарпатської області, будівництвом завершений (рік побудови будику 1964 рік,), не є самочинно збудованим, зареєстрований за померлою матірю позивачки ОСОБА_4 на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.12.2005 року справа № 1825/2005.

Крім того, згідно довідки виконкому Чепівської сільської ради Виноградівського району за №692 від 13.08.2015 року житловий будинок, який розташований с. Затисівка по вул. Миру 63, Виноградівського району Закарпатської області належить ОСОБА_4, яка померла 26.11.2013 року.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1261, 1268, 1269, 1274 ЦК України, ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, мешканкою с. Форголань, вул. Миру, 100, Виноградівського району Закарпатської області, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в цілому за законом, загальна корисна площа житлового будинку становить 23,7 кв.м, в тому числі житлова площа 14,8 кв.м., який знаходиться в с.Затисівка по вул.Миру, 63, Виноградівського району Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_5