Номер провадження: 22-ц/785/6128/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Сидоренко І.П., Кравця Ю.І.,

секретаря Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ВУСО» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2015 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ВУСО», Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання події страховим випадком та стягнення страхового відшкодування, -

встановила;

13.01.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати подію, яка сталася 16.01.2014 року страховим випадком, відповідно до страхового полісу №1-01; призупинити дію кредитного договору №910.19141 від 26.10.2012 року, укладеного між нею і ПАТ «Ідея Банк», та стягнути з ПРаТ «Страхова компанія «ВУСО» суму страхового відшкодування у розмірі 76500 грн.

23.02.2015 року позивач збільшила і уточнила у судовому засіданні свої позовні вимоги (а.с.51-52), та просила стягнути з ПРаТ «Страхова компанія «ВУСО» на її користь майнову шкоду у розмірі 76500 грн., пеню за прострочення платежу за кожен календарний день прострочення станом на 23.02.2015 року у розмірі 3082 грн., 3% річних він несплаченої суми у розмірі 2553 грн., грошову інфляцію своєчасно не сплачених коштів у розмірі 19048 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. посилаючись на наступні обставини;

29.10.2013 року між нею та ПРаТ «Страхова компанія «ВУСО» був укладений договір страхування наземного транспортного засобу №1-01. Предметом договору страхування був автомобіль LIFAN 620 LF7162 ЕLX, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав позивачу на праві приватної власності. Страхове відшкодування визначене договором у розмірі 85000 грн.

16.01.2014 року в 23 год. 10 хв. на автошляху Київ Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_3, який за скоєне порушення був притягнутий до кримінальної відповідальності. В результаті ДТП настала повна загибель застрахованого транспортного засобу.

ОСОБА_2 звернулася ПРаТ «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування, але не їй безпідставно було відмовлено у проведенні таких виплат, тому вона вимушена звернутися до суду із цим позовом.

Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був сповіщений належним чином, проте в судовому засіданні 31.03.2015р. їх представник надав суду письмові заперечення на позов (а.с.104-108), в якому позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав у повному обсязі вказуючи, що в порушення умов договору страхування позивач не повідомила товариство у визначений у договорі строк про настання страхового випадку; особа, яка керувала автомобілем не пройшла медичного огляду на алкогольне або наркотичне спяніння; застрахованою особою при поданні заяви про страхове відшкодування не було надано доказів на підтвердження розміру завданої в результаті ДТП майнової шкоди.

Представник відповідача ПАТ «Ідея Банк» » в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, 09.04.2015 року надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, та не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі (а.с.150).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Суд стягнув з ПРаТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 76500 грн., пеню у розмірі 1132 грн. 20 коп., 3% річних у розмірі 930 грн. 58 коп., грошову інфляцію своєчасно не сплачених коштів у розмірі 12760 грн. 61 коп. і судовий збір у розмірі 913 грн. 23 коп. Суд визнав страховим випадком дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 16.01.2014 року за участю застрахованого наземного транспортного засобу позивача. В задоволенні іншої частини вимог позивачу відмовлено, так як вони не ґрунтуються на законі і не доведені позивачем у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі ПРаТ «Страхова компанія «ВУСО» просить рішення суду скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на те, що судове рішення відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, межі, в який повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав;

Відповідно до вимог п.1п.4ч.1ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 і стягуючи з ПРаТ «Страхова компанія «ВУСО» страхове відшкодування у розмірі у розмірі 76500 грн., пеню за прострочення платежу у розмірі 3082 грн., 3% річних він несплаченої суми у розмірі 2553 грн., грошову інфляцію своєчасно не сплачених коштів у розмірі 19048 грн., та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно своєчасно не було виплачена позивачу майнова шкода, спричинена в результаті пошкодження автомобіля, та завдані моральні страждання. Суд визнав, що звязку із несвоєчасною виплатою страхового відшкодування відповідач зобовязаний сплатити також пеню, 3% річних від простроченої суми та грошову інфляцію.

Суд першої інстанції визнав страховим випадком дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 16.01.2014 року за участю транспортного засобу позивача у звязку із тим, що ці вимоги доведені ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

В задоволенні іншої частини вимог суд відмовив з посиланням на те, що вони не ґрунтуються на законі і не доведені позивачем у встановленому законом порядку.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ПРаТ «Страхова компанія «ВУСО» грошових сум, оскільки судом не у повному обсязі встановлені обставини, що мають значення для розгляду справи. В іншій частині судового рішення висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч.3ст.10, ч.1ст.59 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - ч.1ст.59 ЦПК України.

Статтею 213 ЦПК України рішення суду першої інстанції повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вказані норми процесуального права дотримані не у повному обсязі.

Згідно ч.3ст.10, ч.1ст.59 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - ч.1ст.59 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 за кредитні кошти, отримані в ПАТ «Ідея Банк» придбала у власність автомобіль LIFAN 620 LF 7162E LX, державний реєстраційний номер ВН-8495-ЕН, який передала в заставу цьому банку для забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором. Придбаний автомобіль позивач 29.10.2013 року застрахувала у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за договором добровільного страхування наземного транспорту №-16-01 від 29.10.2013 року на строк до 29.10.2014 року. Договором визначений максимальний розмір страхового відшкодування - 85000 грн. Розмір франшизи визначений у 10% від страхової суми, і становить 8500 грн.

Судом встановлено, що 16.01.2014 року в 23 год. 10 хв. на автодорозі Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача. На місце пригоди були викликані працівники міліції, які зафіксували факт ДТП. Повідомлення про ДТП було направлене страховику 17.01.2014 року, оскільки учасників ДТП було госпіталізовано до лікарні з тілесними ушкодженнями.

Особою, винною у вчиненій ДТП, визнано ОСОБА_3, якого вироком Ставищенського районного суду Київської області від 12.08.2014 року засуджено за ч.2ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі умовно, з іспитовим строком.

20.01.2014 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 (яка діяла на підставі довіреності) звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату страхувальнику страхового відшкодування у розмірі 76500 грн. посилаючись на те, що застрахований автомобіль знаходиться в непридатному для подальшої експлуатації стані, і не підлягає ремонту. Але доказів того, що автомобіль LIFAN 620 LF 7162E LX не підлягає ремонту представником заявника до товариства не надано, як не надано і доказів завданої майнової шкоди позивачу у результаті ДТП.

28.08.2014 року ОСОБА_2 повторно подала заяву до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» ПАТ «СК ВУСО», в якій просила відшкодувати їй майнову шкоду, завдану в результаті пошкодження автомобіля.

Листом від 07.10.2014 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодовування у звязку із ненаданням необхідних документів, які підтверджують розмір завданої майнової шкоди.

В п.16.6 Договору добровільного страхування наземного транспорту №-16-01 від 29.10.2013 року (далі - Договір ДСНТ) зазначено, що « … розмір страхового відшкодування у разі пошкодження (знищення) застрахованого транспортного засобу розраховується на підставі даних огляду пошкодженого автомобіля і документів, які підтверджують факт страхового випадку і розмір заподіяного збитку.»

Пунктом 17.1.7 Договору ДСНТ визначено, що причиною відмови у виплаті страхового відшкодування і виключення із страхових випадків є несвоєчасне подання страхувальником всіх документів, визначених договором, для виплати страхового відшкодування.

Апеляційним судом Одеської області встановлено, що розмір завданої позивачу майнової шкоди в результаті ДТП встановлений позивачем у суді апеляційної інстанції під час проведення автотоварознавчої експертизи.

Так, згідно висновку ТОВ «ХАВК Холдинг» за №30756150 від 25.08.2015 року, автомобіль LIFAN 620 LF 7162E LX, державний реєстраційний номер ВН-8495-ЕН після скоєної ДТП не підлягає ремонту і є фактично знищеним. Тому розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_2 станом на 16.01.2014 року становить 81009 грн. 50 коп. (ринкова вартість аналогічного автомобіля).

Отже, звертаючись до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування позивач в порушення вказаних умов договору страхування не надала доказів того, яка майнова шкода завдана їй в результаті ДТП. Тому страхова компанія законно та обґрунтовано, саме із цих підстав, відмовила страхувальникові у страхових виплатах.

Суд першої інстанції вказаних обставин, що мають значення для розгляду справи, не встановив, та в порушення вказаних вище умов договору та норм процесуального права неправомірно стягнув з відповідача страхове відшкодування, пеню, 3% річних, грошову інфляцію. Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог, так як вони не доведені позивачем у встановленому законом порядку.

Колегія суддів не приймає до уваги інші доводи апеляційної скарги ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», оскільки вони не мають правового значення у цьому спорі для вирішення питання про виплату страхового відшкодування. Так, твердження апелянта про те, що страхувальник без поважних причин своєчасно не повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду спростовуються матеріалами справи, а саме вироком Ставищенського районного суду Київської області від 12.08.2014 року. Судом встановлено, що ДТП була вчинена у нічний час, в 23 год. 10 хв. Під час ДТП постраждало три особи, одна із яких мала тяжкі тілесні ушкодження і від яких померла у лікарні. Тому інші учасники ДТП, у тому числі і водій транспортного засобу LIFAN 620 LF 7162E LX, державний реєстраційний номер ВН-8495-ЕН, були зайняті наданням допомоги потерпілим та ліквідації наслідків аварії. Крім того, факт дорожньо-транспортної пригоди встановлений судом під час розгляду кримінальної справи, тому несвоєчасне повідомлення страховика страхувальником про ДТП не мало правового значення у цьому випадку.

Не має правового значення у зазначеній справі і обставина, на яку посилається апелянт, як на підставу у виплаті страхового відшкодування, а саме ненадання відомостей про проходження медичного огляду на стан спяніння водієм, який керував автомобілем LIFAN 620 LF 7162E LX, державний реєстраційний номер ВН-8495-ЕН, під час дорожньо-транспортної пригоди, оскільки автомобіль LIFAN 620 LF 7162E LX під час ДТП знаходився у статичному стані (тобто не рухався).

Не спростовані апелянтом і доводи суду першої інстанції про те, що вказана вище дорожньо-транспортна пригода не є страховим випадком відповідно до умов Договору ДСНТ за №-16-01 від 29.10.2013 року.

Керуючись ст.304, п.2ч.1ст.307, п.1п.4ч.1ст.309 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила;

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ВУСО» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2015 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 76500 гривен, пені у розмірі 1132 гривен 20 копійок, 3% річних у розмірі 930 гривен 58 копійок та грошової інфляції своєчасно не сплачених коштів у розмірі 12760 гривен 61 копійка та судового збору у розмірі 913 гривен 23 копійки скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 76500 гривен, пені у розмірі 1132 гривен 20 копійок, 3% річних у розмірі 930 гривен 58 копійок, грошової інфляції своєчасно не сплачених коштів у розмірі 12760 гривен 61 копійка, судового збору у розмірі 913 гривен 23 копійки.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на протязі двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П. Фальчук

ОСОБА_5

ОСОБА_6