Справа №591/7451/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2335/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Рибалки В. Г. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 23 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, треті особи: Управління Пенсійного фонду України в м.Сумах, Сумське міське управління юстиції, про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 23 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому доводить, що суд першої інстанції не врахував, що на виконанні у відповідача перебували виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_3 штрафних санкцій згідно постанов державних органів, а не за рішенням суду. Тобто за правилами розділу VІІ ЦПК України скарга подається на дії державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, що виключає можливість позивача звернутися до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Вказує, що згідно повідомлення відповідача №12278 від 02 жовтня 2015 року виконавчі провадження були знищені й тому згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Вважає, що накладений арешт порушує права позивача як власника майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші особи, які брали участь у справі належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, проте своїм процесуальним правом на участь у ньому не скористалися, їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом поданої позовної заяви між сторонами у справі відсутній спір про право власності на будь-яке майно і таке право ВДВС Сумського МУЮ не оспорюється, при цьому відповідач по справі не є ні стягувачем, ні боржником, отже позивачем не вірно обрано спосіб захисту його цивільного права, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно зясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цих Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (ч.ч.1, 2 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положень ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» і розяснення п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (зі змінами), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За ч.5 ст. 60 вищезазначеного Закону, у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

За змістом згаданих норм, під час вирішення такого спору зясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у звязку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Сторонами у справах за такими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають з цивільних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у ВДВС Сумського МУЮ перебували виконавчі документи про стягнення коштів з ОСОБА_3, а саме:

- вимога Ф-1207-У від 16 листопада 2010 року видана УПФ України в Ковпаківському районі м.Суми про стягнення заборгованості в розмірі 682,86 грн. Дане виконавче провадження завершене 04 лютого 2011 року на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». В рамках даного виконавчого провадження було прийнято рішення про накладення арешту на майно ОСОБА_3

- постанова ВМ1000614 від 19 вересня 2010 року видана ВДАІ з обслуговування м.Суми та АТІ УМВС України в Сумській області про стягнення штрафу на користь держави в розмірі 102 грн. Дане виконавче провадження було завершене 01 лютого 2012 року на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до наведеного вище повідомлення ВДВС за даними ЄДРВП за позивачем не рахується боргових зобовязань.

Судом також встановлено, що в ВДВС відсутнє незавершене виконавче провадження, в якому позивач оскаржував арешт від 18 січня 2011 року.

В той же час, з витягу з реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що за постановою №23735283 від 18 січня 2011 року державного виконавця Зарічного ВДВС ОСОБА_5 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3

Як позивачем, так і його представником не надано суду тексту постанови державного виконавця від 18 січня 2011 року, а тому суд першої інстанції обґрунтовано розяснив порядок оскарження такої постанови за правилами Розділу VІІ ЦПК України.

Зазначені обставини не виключають оскарження згаданої постанови державного виконавця в порядку, передбаченому КАС України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 23 листопада 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом поданої позовної заяви між сторонами у справі відсутній спір про право власності на будь-яке майно і таке право ВДВС Сумського МУЮ не оспорюється, при цьому відповідач по справі не є ні стягувачем, ні боржником, отже позивачем не вірно обрано спосіб захисту його цивільного права, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Головуючий - (підпис)

Судді - (підписи)

З оригіналом згідно: суддя М.В.Гагін