Справа № 487/5646/15-ц
Провадження № 2/487/2346/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту сумісного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту сумісного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позивач стверджує, що з січня 2006 року, вона разом з ОСОБА_3 проживали однією сім'єю в житловому будинку, який належав їй на праві приватної власності за адресою: вул. Комунальна, 26 а, ОСОБА_4, м. Миколаїв. Вони вели з ОСОБА_3 спільне господарство, позивачка допомогала їй в побуті, піклувалась за нею, забезпечувала матеріально під час хвороби і до дня її смерті, здійснила її поховання, сплатила всі необхідні витрати.

В судовому засіданні позивач та її представник свої вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради проти задоволення позову заперечувала, вважаючи його безпідставним та необгрунтованим.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Встановлено, що 30 серпня 2014 року померла ОСОБА_3, яка була зареєстрованою та мешкала за адресою вул. Комунальна, 26 а, ОСОБА_4, м. Миколаїв. та була власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,1000 га, на якій розташований вищезазначений житловий будинок за адресою вул. Комунальна, 26 а, ОСОБА_4, м. Миколаїв.

Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,1000 га, на якій розташований вищезазначений житловий будинок належали ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія ЯЯЯ №998180 від 18.07.2006 року та державного акта на право власності на земельну ділянку від 30 червня 2011 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді зазначених вище житлового будинку і земельної ділянки.

Таким чином, про наявність спадкоємців після смерті ОСОБА_3 суду не відомо.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом, вказує на те, що вона з січня 2006 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_3 була пов'язана з нею спільним побутом та обов'язками, тому набула право спадкування як спадкоємець четвертої черги.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. (Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30. 05. 2008 № 7 «Про судову практику в справах про спадкування»).

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 21 вказаної постанови при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Позивач стверджує, що проживала та проживає у будинку за адресою вул. Комунальна, 26 а, ОСОБА_4, м. Миколаїв.

Відповідно до копії паспорта позивач ОСОБА_1 з 07.07.1987 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, м. Миколаїв.

Суд критично ставиться до наданих свідками пояснень щодо того, що ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_3 та надавала їй допомогу, оскільки підтвердження такого факту не може однозначно вказувати на проживання вказаних осіб однією сім'єю, ведення спільного господарства, поєднаність спільним побутом.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом були надані рівні можливості сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача, а тому у суду нема підстав для задоволення таких вимог.

Достатніх доказів на підтвердження своїх доводів, що обґрунтовують позовні вимоги, позивачем не надано, а тому, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті всебічного, повного та об'єктивного їх розгляду в судовому засіданні, суд вважає у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 57-60, 88, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту сумісного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Д.Г. Нікітін