У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Коротуна В.М., Маляренка А.В., Парінової І.К.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 8 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 6 лютого 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 8 травня 2014 року рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 6 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 141 грн 51 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк, встановлений ст. 257 ЦК України, що відповідно до вимог ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову в зв'язку зі спливом позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд виходив із того, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, оскільки в період з 2008 року по 2011 рік відповідачка отримувала нові кредитні картки та у січні 2012 року здійснила оплату заборгованості по кредиту, оскільки позивач звернувся до суду 2 грудня 2013 року, апеляційний суд дійшов висновку про дотримання позивачем строку встановленого ст. 257 ЦК України.

Проте зазначені висновки апеляційного суду не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що 1 серпня 2006 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних та з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, який відповідає строку дії кредитної картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору, станом на 31 серпня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 32 141 грн 51 коп.

У грудні 2013 року відповідачка звернулась до суду з запереченнями на позовну заяву, в яких просила суд застосувати до спірних правовідносин положення, передбачені ст. ст. 257, 256 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Вищезазначеного апеляційний суд не врахував, помилково не застосували до спірних правовідносин положення, передбачені ст. ст. 253-258, 530, 631 ЦК України та дійшли передчасного висновку про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», не встановили чи пропущено позивачем строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, а також коли розпочався перебіг позовної давності.

Крім того, апеляційним судом не було враховано, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 2 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вищезазначені положення норм матеріального закону апеляційним судом залишено поза увагою та не було враховано, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу, не встановлено на яких умовах видавались нові кредитні картки.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 8 травня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М.Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова