Провадження № 2/344/5070/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача 1 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України в особі Івано-Франківської митниці, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби в Івано-Франківській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої неправомірними діями,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Державної фіскальної служби України в особі Івано-Франківської митниці про стягнення матеріальних збитків в сумі 41193.10 грн., моральної шкоди 4500грн., стягнення судового збору.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вказуючи на їх безпідставність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач придбав вантажний автомобіль на території Королівства Швеції, 29.08.2014р. у пункті перетину кордону України та Польщі у зоні митного контролю Львівської митниці «Рава Руська» було здійснено огляд автомобіля та видано Акт про проведення огляду, а 02.09.2014р. позивач прибув на Івано-Франківську митницю для розмитнення автомобіля. Однак, 22.09.2014р. Івано-Франківською митницею прийнято рішення про відмову у прийняття митної декларації (а.с.11-14), відмова оскаржувалась в судовому порядку.

Так, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2015р., було скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.11.2014р., та визнано незаконними дії Івано-Франківської митниці Міндоходів (на даний час Державної фіскальної служби України), скасовано рішення від 22.09.2014р. та зобовязано прийняти від ОСОБА_2 митну декларацію, здійснити митне оформлення ТЗ (а.с.15-18).

16.04.2015р. відповідачем видано посвідчення про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10).

Також, постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.05.2015р., залишеної без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015р. ОСОБА_2 було звільнено від оплати за перебування його автомобіля на складі митного органу (а.с.22-25).

Не зважаючи на рішення суду, позивачем сплачено митні платежі, однак вже з врахуванням того, що з 01.01.2015 року інші розміри таких платежів відповідно до Податкового та Митного кодексів України. Так, позивачем оплачено попередньо оплату за митне оформлення в сумі як зазначає позивач 9914.08 грн. до 01.01.2015р., що не заперечується сторонами, а 16.04.2015р. здійснено проплату за митне оформлення в сумі 40 234 грн., що підтверджено доданою позивачем випискою Івано-Франківської митниці (а.с.83-84).

За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Оскільки судовими рішеннями визнано протиправність дій відповідача по прийняттю рішення від 22.09.2014р., що потягло за собою оплату позивачем більшої суми коштів за митне оформлення у 2015 році, то різницю оплачену позивачем суд вважає матеріальною шкодою завданою позивачу діями відповідача.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивач міг оплатити кошти і в 2014 році, а після прийняття рішень суду надмірно сплачені кошти могли бути повернути позивачу, оскільки своє порушене право ОСОБА_2 захищав в судовому порядку і не зобовязаний був вносити повну проплату, не погоджуючись з діями відповідача та прийнятим рішенням що оскаржувалось. Не є вірними і доводи про те, що за зберігання автомобіля на митному складі, саме відповідач поніс також матеріальну шкоду, оскільки правова оцінка такого зберігання надана судом при ухваленні постанови Івано-Франківького окружного адміністративного суду від 06.05.2015р.

Зважаючи на те, що вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди є доведеними суду, але в частині підтвердженої проплати на суму 40234 грн., то слід дані вимоги в цій частині задовольнити.

Крім матеріальної шкоди, позивач просить відшкодувати йому завдану моральну шкоду в сумі 4500грн., яка на думку позивача полягає у душевних стражданнях та переживаннях.

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Проте, позивач не довів суду про завдання йому такої шкоди, тому дана вимога не підлягає до задоволення.

Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково

Стягнути з Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, м.Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 159, , на користь ОСОБА_2, м.Івано-Франківськ, вул.. Вовчинецька, 192/22, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, матеріальну шкоду завдану неправомірними діями в сумі 40234 (сорок тисяч двісті тридцять чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з Івано-Франківської митниці ДФС України, м.Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 159, , на користь ОСОБА_2, м.Івано-Франківськ, вул.. Вовчинецька, 192/22, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2015 року.

Суддя Польська М.В.