УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Дем'яносова М.В., Колодійчука В.М.,Кафідової О.В., Маляренка А.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_6 - ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_7 аліменти на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно і до повноліття дочки, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини певного віку.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з червня 2011 року між нею та відповідачем шлюб фактично припинено. Їх спільна дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю, і на думку позивача ОСОБА_7 має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки у вказаному в позові розмірі, тому просила суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів щомісячно і до повноліття дитини, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини певного віку, починаючи з 26 червня 2014 року.

Рішення суду допущено до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один поточний місяць.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено у справі нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 1998 року, від якого мають малолітню дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. На момент розгляду даної справи в суді малолітня дівчинка проживає спільно із своєю матір'ю - позивачем у справі. Батько приймає активну участь у житті дитини, оплачує їй навчання за кордоном, проводить разом з дитиною дозвілля, щомісячно надає допомогу позивачеві в розмірі 5 тис. грн.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, районний суд виходив з того, що кошти у розмірі 5 тис. грн сплачуються відповідачем позивачеві як матеріальна допомога колишній дружині, а не як аліменти на утримання дитини, оскільки в графі «призначення платежу» відповідних платіжних документів вказано - «матеріальна допомога для ОСОБА_6», а не сплата аліментів. Також суд виходив з того, що відповідач позов не визнав, вказав, що він уже сплачує аліменти на утримання дочки за домовленістю з позивачем, сам працює, отримує заробітну плату, хоча надав до суду довідку про його працевлаштування за сумісництвом, доказів про те, що у нього на утриманні є інші непрацездатні особи, яким допомагає - суду не надав, а тому, керуючись ст. ст. 180, 192, ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважав за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі, що просила позивач у справі.

Апеляційний суд з такими висновками районного суду не погодився та встановив, що позов є необґрунтованим. Такі доводи апеляційного суду ґрунтуються на тому, що відповідач щомісячно надсилає кошти матері дитини у розмірі 5 тис. грн, такий розмір утримання відповідає інтересам і потребам дитини відповідного віку з урахуванням доходів матері. Сам по собі факт назви призначення платежу в платіжних документах як «матеріальна допомога» не дає підстав вважати правову природу перерахованих коштів матеріальною допомогою одного з подружжя на утримання іншого у сімейних правовідносинах, оскільки передбачених ст. 75 СК України підстав вважати, що ОСОБА_6 має право на утримання ОСОБА_7, суду не надано.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Утримання дитини, відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України, не обмежується лише однією певною формою. Сплата аліментів у грошовій формі не є єдиною формою участі батьків в утриманні дитини. Зокрема, передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Та обставина, що відповідач в добровільному порядку надає грошові кошти позивачеві з якою дитина проживає і яка також її утримує, може свідчити лише про наявність однієї з форм участі батька в утриманні дитини, яка проживає з матір'ю, оскільки правові підстави для примусового стягнення з колишнього чоловіка на користь колишньої дружини коштів на утримання колишньої дружини в даному випадку відсутня.

За правилами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Чинним законодавством передбачено, що батьки можуть укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені СК України. Форма такого договору є письмова і він підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 189 СК України).

Факт існування між сторонами спору договору про сплату аліментів на дитину не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, а тому апеляційним судом невірно трактовано положення ст. ст. 180-182 СК України та зроблено помилкові висновки, що добровільна матеріальна допомога, яку надає позивач на утримання дочки є підставою для відмови у примусовому стягнені аліментів на її утримання.

Виходячи з наведеного, оскаржуване в касаційному порядку рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення районного суду, як це передбачено ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року скасувати, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:М.В. Дем'яносов О.В. Кафідова В.М. Колодійчук А.В. Маляренко