Справа № 462/7312/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/7242/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника стягувача: Фігель Ю.О.

представника боржника: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 9 жовтня 2015 року у справі за поданням державного виконавця Залізничного Відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 9 жовтня 2015 року подання державного виконавця Залізничного Відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до моменту виконання зобов»язань по наказу 914/3348/14 від 24.03.2015 року, виданого Господарським судом Львівської області про стягнення на користь ТзОВ «Медсервіс-Галичина» 897 217 грн. 50 коп. за виконавчим провадженням №47107602.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_4 Вважає таку незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та об'єктивного встановлення усіх обставин справи.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання відмовити. Мотивує тим, що подання державного виконавця розглянуте без його участі, тоді як саме на державного виконавця покладається тягар доказування обставин, викладених у поданні.

Суд неправильно застосував норму п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки застосував щодо нього таку юридичну санкцію як тимчасове обмеження у виїзді за межі України без встановлення факту його ухилення від виконання рішення суду, та лише встановив наявність факту невиконання зобов'язання, що зумовлено об'єктивними обставинами, незалежними від волі боржника, тобто з відсутністю умислу. Вважає, що особа, яка має невиконані зобов'язання не може вважатись такою, що ухиляється від виконання, поки не буде доведено протилежного. Вказує, що відповідно до положень ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог підлягають доведенню.

Апелянт зазначає, що коли дізнався про відкриття виконавчого провадження перерахував частину коштів на рахунок стягувача, що стверджується квитанціями доданими до апеляційної скарги. Державним виконавцем необґрунтована необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання боржником рішення суду, оскільки на майно та кошти боржника уже накладено арешт, заборона на його відчуження і тому внаслідок виїзду за кордон боржника майно не може зникнути і може бути безперешкодно реалізовано в порядку передбаченому законодавством. Окрім того, зазначає, що працює менеджером у ТОВ «Макс Трейд Вест», має дохід виді 1300 гривен заробітку, на його утриманні перебуває дружина та неповнолітня дитина, а тому обмеження у праві виїзду за межі країни позбавить його належно виконувати свої трудові обов'язки і призведе до погіршення матеріального становища та унеможливить виконання рішення суду, а також обмежить його конституційне право, передбачене ст. 33 Конституції України на свободу пересування.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, представник апелянта доводи такої підтримав.

Представник стягувача, як сторони виконавчого провадження просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Мотиви заперечення викладено письмово. Звертає увагу на те, що після відкриття виконавчого провадження із всієї суми боргу боржником у три прийоми погашено в сукупності лише 210 гривен, в тому числі по 100 гривен 09.10.2015 року та 28.10.2015 року, тобто після винесення оскаржуваної ухвали суду та лише 10 гривен ще 06.05.2014 року, що не може свідчити про намір виконати судове рішення. Просить врахувати описані у запереченні дії боржника, які свідчать саме про ухилення від виконання рішення суду, оскільки після судового рішення відчужив за безоплатним договором на користь своєї матері 100% частки у статутному капіталі ТЗОВ «Мак Трейд Вест», ? приміщення їдальні по АДРЕСА_2, загальною площею 1350, 1 м кв подарував також своїй матері ОСОБА_6, за шлюбним договором переоформлено право на автомобіль марки Хонда на користь дружини. Просить врахувати, що за судовим рішенням, до виконання якого боржника обмежено у виїзді, мова іде про стягнення з особи суми 879 625 гр., безпідставно отриманих коштів. ТЗ , який по даний час належить боржнику, яким є ВАЗ 21093 арештований, однак такий автомобіль у розшуку згідно постанови державного виконавця, оскільки місце його утримання приховується боржником. Просить врахувати, що після відкриття виконавчого провадження, боржник у червні 2015 року вибував за межі України, з врахуванням терміну та місця перебування, перебував на відпочинку у Туреччині, що відповідно вимагає значних затрат, в той час, коли має боргове зобов»язання за судовим рішенням. Тому вважає, що ухвала суду є законною, просить так залишити без змін.

Державний виконавець в судове засідання не з»явився. У письмовому запереченні на апеляційну скаргу просить проводити розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Просить врахувати, що судом не було порушено норм процесуального права вирішенням подання у відсутності державного виконавця, що узгоджується з судовою практикою, тому не вбачає підстав для скасування ухвали з цих мотивів. Щодо вирішення подання по суті, то ухвала суду обґрунтована, оскільки враховано мотиви подання та додатки в його підтвердження, за якими доведено факт вчинення державним виконавцем передбачених законом дій з метою виконання рішення суду, у тому числі отримано дані про наявність ТЗ, належних відповідачу і в зв»язку з приховуванням такого оголошено в розшук, накладено арешт на нерухоме майно та оголошено заборону на його відчуження постановою 06.04.2015 року, на даний час встановлено про відсутність майна, на яке можна накласти стягнення в рахунок погашення боргу, оскільки за даними довідки з Державного реєстру речових прав таке майно відсутнє, що спростовує мотиви апеляції про можливість його реалізації незалежно від можливого вибуття боржника за кордон. Державним виконавцем отримано інформацію з банківських установ про відсутність рахунків відкритих на його ім»я, виходом на місце по місцю проживання боржника, приналежного йому майна не виявлено. За таких обставин вважає, що обмеження боржника у виїзді за межі України може спонукати до виконання ним судового рішення.

Враховуючи заяву про розгляд справи у відсутності державного виконавця, колегія суддів вважає можливим розгляд справи продовжувати, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця відділу Залізничного Відділу ДВС Львівського МУЮ та обмежуючи ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив того, що боржник після відкриття виконавчого провадження постановою 06.04.2015 року на виконання зазначеного вище Наказу Господарського суду Львівської області виданого 24.03.2015 року у наданий державним виконавцем строк до 13.04.2015 року для добровільного виконання рішення суду заборгованість не погасив і не вчиняє жодних дій для її погашення. З врахуванням вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на виконання рішення суду у примусовому порядку, про які зазначено у поданні та долучено копії процесуальних документів та інших документів, якими зафіксовано обставини перевірки державним виконавцем майнового стан боржника, арешту його майна, оголошення в розшук приналежного транспорного засобу у процесі виконання рішення суду, суд дійшов висновку про підставність подання, оскільки боржник ухиляється від виконання рішення суду погашення існуючої заборгованості. Окрім того, врахувавши, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та існує ризик того, що боржник може залишити територію України, не погасивши наявної заборгованості, а тому дійшов висновку, що подання державного виконавця є мотивованим та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Розглядаючи подання державного виконавця суд вірно виходив з положень п.18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов»язань за рішенням.

Аналогічне положення також міститься у в Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом МЮУ від 02.04.2012 року №512/5.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що обов'язковою передумовою звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження є ухилення боржника від виконання зобов'язань за рішенням.

Судом першої інстанції при розгляді подання державного виконавця дані положення були враховані.

Ст. 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4, державний виконавець з посиланням на ст.ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6, 8 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України», ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу» просив винести рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_4.

У поданні зазначав і це ґрунтується на матеріалах справи, що на виконанні ВДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання наказу 914/3348/14 від 24.03.2015 р. Господарського суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Медсервіс-Галичина» безпідставно отриманих 879 625 гривен та 17592,50грн. судового збору, а всього 897217,50грн.

06.04.2015 року, на підставі ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду. Сторонам скеровано для ознайомлення, боржнику скеровано виклик. Дані про прибуття за таким викликом боржника відсутні і про такі не довів представник апелянта при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, водночас не заперечив про обізнаність про звернення до примусового виконання зазначеного вище наказу, як судового рішення. У термін, визначений державним виконавцем для добровільного виконання, боржником перераховано 10 гривен, що з врахування загальної суми боргу не свідчить про намір добровільного виконання.

В ході виконання судового рішення державним виконавцем скеровано запити в реєструючі органи та отримані на них відповіді про відсутність майна у боржника.

Представник апелянта при розгляді справи за апеляційною скаргою не спростував мотивів заперечень стягувача щодо вчинення боржником дій спрямованих саме на безоплатне відчуження приналежного нерухомого та рухомого майна на користь третіх осіб саме у період, який передував прийняттю рішенню Господарським судом. Інших мотивів, за яких особа, до якої заявлено вимогу на значну суму - повернення безпідставно набутих коштів, - позбулась безоплатно приналежного майна, як лише з метою уникнення звернення на таке майно стягнення - не наведено.

До подання, державний виконавець долучив копії матеріалів виконавчого провадження, зокрема постанову про відкриття виконавчого провадження, заяву стягувача про прийняття до виконання наказу господарського суду №914/3348/14 від 24.03.2015 року, наказ №914/3349/14 від 24.03.2015 року, довіреність, список згрупованих внутрішніх поштових відправлень, запити в реєструючи органи та відповіді на них, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанову про розшук майна боржника, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, акт державного виконавця від 28.04.2015 року, повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, що свідчить про вжиття державним виконавцем передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» дій, спрямованих на виконання рішення суду і невиконання такого з незалежних від державного виконавця причин, водночас з причин ухилення від виконання рішення суду боржником.

Посилання у поданні про звернення з таким на підставі заяви стягувача не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, оскільки матеріали виконавчого провадження, копії з якого долучено до подання державного виконавця, свідчать про наявність правових підстав для звернення до суду та вирішення про обмеження у виїзді особи за межі України до виконання зобов»язань за судовим рішенням.

Встановлено, що боргове зобов»зання за судовим рішення становить суму 879 625 гривен та 17592,50грн. судового збору, а всього 897217,50грн.

Представник апелянта не спростував мотивів заперечень на апеляційну скаргу представника стягувача у виконавчому провадження ТзОВ «Медсервіс-Галичина» про те, що після пред»явлення вимоги стягувачем до господарського суду до ФОП ОСОБА_4 у вересні 2014 року та вирішення про стягнення таких з фізичної особи по причині припинення діяльності в процесі розгляду справи, останній вчинив ряд дій, якими позбавив себе прав на приналежне йому нерухоме та рухоме майно, а саме нежитлове приміщення площею 1350, 1 м кв, автомобіль марки «Хонда», 100% частки у статутному капіталі ТЗОВ « Мак Трейд Вест» і такі дії спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, оскільки таке майно за безоплатними договорами перейшло у власність третіх осіб - матері та дружини боржника.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для висновку про ухилення ОСОБА_6 від виконання рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2014 року, залишеного без змін Постановою Апеляційного господарського суду Львівської області від 25 лютого 2015 року, на підставі якого видано Наказ від 24.03.2015 року на примусове його виконання, на підставі якого відкрито виконавче провадження, оскільки добровільно особа таке рішення не виконує, а у процесі його примусового виконання доведено ухилення від його виконання.

Сплата боржником останнім 210 гривен у зазначені вище періоди в тому числі 200 гривен після звернення деревного виконавця з поданням про тимчасове обмеження особи у виїзді за межі України не свідчить про намір боржника виконувати судове рішення.

Належний на праві власності транспортний засіб ВАЗ 21093, про який вказано вище приховується боржником, що обумовило винесення постанови 06.04.2015 року державним виконавцем про оголошення такого у розшук, результати якого у даний час відсутні і про місце зберігання такого авто не повідомив представник боржника в суді апеляційної інстанції.

Мотиви апеляційної скарги про безпідставність винесення ухвали про обмеження його довірителя у виїзді за межі України, оскільки це не буде перешкодою для вчинення дій державним виконавцем, спрямованих реалізацію арештованого майна - не заслуговують до уваги, оскільки за наведеними вище даними, державним виконавцем не встановлено майно, на яке може бути звергнуте стягнення, з метою встановлення такого вчинено необхідні дії, тому виконання рішення суду у спосіб звернення стягнення на майно боржника на даний час не є можливим.

Дані закордонного паспорта про вибуття в червні 2015 року боржника за кордон з врахуванням з цього приводу пояснень його представника в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідчать про те, що це не була поїздка пов»язана з виконанням трудових обов»яків, а отже спростованими є мотиви апеляційної скарги про утруднення винесенням оскаржуваної ухвали здійснювати діяльність пов»язану із трудовою діяльністю, в тому числі з метою виконання рішення суду. Представник апелянта пояснив про часту необхідність вибуття довірителя у відрядження до Польщі, однак за даними закордонного паспорта особа останнім часом вибувала до Туреччини, що апелянт не пов»язує з роботою.

Внесення боржником в сукупності 210 гривен у три прийоми у зазначені вище періоди не свідчить про його намір боржника виконати рішення суду, оскільки суми та черговість таких платежів свідчать про протилежне.

Заяви про звернення стягнення на заробітну плату боржник до виконавчої служби не скеровував, крім того, розмір такої заробітної плати, яка відповідає мінімальному розміру заробітній плати, встановленою державою - не дає підстав для висновку про вжиття боржником заходів спрямованих на виконання рішення суду.

За наведених обставин, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про достатність правових підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4

Розгляд подання у відсутності державного виконавця не можна вважати таким порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення неправильного по суті рішення.

За таких обставин, оскаржувану ухвалу слід залишити в силі, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст.303, 304 , п.1 ч. 2 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 9 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді