Номер провадження: 22-ц/785/6866/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Драгомерецького М.М.

ОСОБА_2

при секретарі: Решетник М.С.,

за участю: представника позивача, ТПФ «Успіх» ТОВ, - ОСОБА_3, представників відповідачів, ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5, СК «Успіх-Авто» - ОСОБА_6, представника третьої особи, ТОВ ТПФ «Успіх-Престиж», - ОСОБА_7, представника прокуратури Одеської області ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 міської ради, Споживчого кооперативу «Успіх-Авто», заступника прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 міської ради, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року за позовом Торгівельно-посередницької фірми «Успіх» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_9, ОСОБА_4 міської ради, Споживчого кооперативу «Успіх-Авто», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-посередницька фірма «Успіх-престиж», за участю прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 міської ради, про визнання права власності на нежитлові приміщення,

в с т а н о в и л а:

27 серпня 2009 року Торгівельно-посередницька фірма «Успіх» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТПФ «Успіх» ТОВ) звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нежитлові приміщення, загальною площею 7236,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2а, які складаються з літер: «А» - адміністративне торгове приміщення, загальною площею 436,0 кв.м; «Б» - магазин, загальною площею 694,2 кв.м; «В» - контейнер, загальною площею 66,4 кв.м; «Г» - контейнер, загальною площею 274,6 кв.м; «Д» - контейнер, загальною площею 138,6 кв.м; «Е» - контейнер, загальною площею 280,7 кв.м; «Є» - магазин, загальною площею 22,6 кв.м; «Ж» - магазин, загальною площею 280.5 кв.м; «З» - магазин, загальною площею 11,6 кв.м; «И» - контейнер, загальною площею 95,5 кв.м; «Ї» - магазин, загальною площею 506,4 кв.м; «Й» - контейнер, загальною площею 173,5 кв.м; «К» - контейнер, загальною площею 1153,6 кв.м; «Л» - контейнер, загальною площею 37,5 кв.м; «М» - контейнер, загальною площею 104,4 кв.м; «Н» - контейнер, загальною площею 47,7 кв.м; «О» - контейнер, загальною площею 33,3 кв.м; «П» - контейнер, загальною площею 246,4 кв.м; «Р» - контейнер, загальною площею 114,5 кв.м; «С» - контейнер, загальною площею 263,5 кв.м; «Т» - контейнер, загальною площею 282,8 кв.м; «У» - контейнер, загальною площею 186.4 кв.м; «Ф» - контейнер, загальною площею 77,9 кв.м; «X» - контейнер, загальною площею 24,7 кв.м; «Ц», загальною площею 797,9 кв.м; «Ч» - контейнер, загальною площею 6,6 кв.м; «Ш» - контейнер, загальною площею 45,6 кв.м; «Щ» - магазин, загальною площею 58,2 кв.м; «Ы» - СТО, загальною площею 71,6 кв.м; «Ь» - підсобне приміщення, загальною площею 290 кв.м; «Э» - магазин, загальною площею 164,2 кв.м; «Ю» - магазин, загальною площею 60,5 кв.м., «Я» - автомийка, загальною площею 191,5 кв.м., з підстав, передбачених ст. ст. 331, 376 ЦК України.

ТПФ «Успіх» ТОВ обґрунтовувала свої вимоги наступними обставинами: позивач на підставі договору на право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах договору оренди від 3 березня 1999 року, є користувачем земельної ділянки загальною площею 1683 га за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, за призначенням - експлуатація автобазару. На території автобазару позивачем була побудована перша черга торгівельних павільйонів - 23 шт., лотки - 72 шт., міні-бар, автостоянка та інші споруди, про що складені відповідні акти про готовність закінчених будівництвом обєктів до експлуатації, відповідно до яких позивачем будівництво торгівельних павільйонів завершено та вони прийняті до експлуатації. В подальшому позивач звів другу чергу торгових павільйонів - 97 шт., які згідно акту від 30 червня 2001 року прийняті до експлуатації. 1 жовтня 2008 року між позивачем та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОСОБА_4 міської ради був укладений договір оренди землі строком на три роки, відповідно до якого позивачу було надано у строкове платне володіння і користування земельну ділянку: тверде покриття, площею 15470 кв.м, на якій розташовані вказані вище нежитлові приміщення. За актом прийому-передачі земельної ділянки позивачем була прийнята земельна ділянка. Таким чином, позивач виконав реконструкцію вказаних нежитлових приміщень (магазинів, контейнерів, кафе, авто-мийки, підсобного та адміністративного приміщень) на виділеній для цієї мети земельній ділянці, внаслідок чого, був створений торгівельний павільйон, загальна площа якого, згідно технічного паспорту, виданого 01 липня 2009 року Комунальним підприємством «ОСОБА_4 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», становить 7236,4 кв.м.

В подальшому 14 травня 2015 року ТПФ «Успіх» ТОВ остаточно уточнила позов в частині підстави та складу учасників цивільного процесу, обґрунтовуючи вимоги тим, що для виконання статутної діяльності, умов договору на право тимчасового користування земельною ділянкою (в тому числі на умовах договору оренди), площею 1683 га, від 03 березня 1999 року №145 ТПФ «Успіх» ТОВ за призначенням експлуатація автобазару, спочатку створило на території авторинку «Успіх» торгівельні павільйони, на підтвердження створення яких є висновок Головного управління архітектури і містобудування виконкому ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №155 від 24 січня 1997 року та акти про готовність закінчених будівництвом обєктів до експлуатації. Вже після складання технічного паспорту від 01 липня 2009 року та ухвалення скасованого рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2009 року по цій справі спірне майно піддавалось певним змінам, про що свідчить копія сертифікату відповідності №15000610 від 15 червня 2010 року. Згідно із свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побудованими приміщеннями від 12 липня 2010 року ТПФ «Успіх» ТОВ належить на праві приватної власності обєкт, який в цілому складається з будівель літери «А», «Щ», «Б», «В»,»Г», «Д», «Е», «О», «Н», «Л», «М», «Ж», «И», «Й», «Ї», «К», «Ю», «Є», «З», «Э», «Ы», «Ь», «Ю1», «Г1», «П», «Р», «С», «Х», «Ш», «Т», «У», «Ф», «Ц», «Ч», «Б1», «Ж1», «З1», «Ц1», «Щ», «Э1»Ю «Я», загальною площею 11525,0 кв.м., відображених у технічному паспорті від 16 лютого 2010 року. На підставі нотаріально посвідченого договору про поділ нерухомого майна від 20.08.2013 року, зареєстрований в реєстрі за №1306, укладеного між ТПФ «Успіх» ТОВ та ТОВ ТПФ «Успіх-Престиж», позивачу, ТПФ «Успіх» ТОВ, належать на праві власності нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 9524,4 кв.м за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, що складаються з літери «А», «Щ», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «О», «Н», «Л», «М», «Ж», «Ї». «К», «Ю». «Є», «З», «Э», «Ю1», «Г1», «В1», «Г1», «Р», «С», «X», «Ш», «Т», «У», «Ф», «Ц», «Ч», «З1», «Ц1», «Щ1», «Э1», «Я1». Державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджується копією ОСОБА_1 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8241249 від 20.08.2013 року. З проведених по справі судової будівельно-технічної експертизи №408 від 27 лютого 2014 року та додаткової судової будівельно-технічної експертизи №457 від 18 лютого 2015 року вбачається, що збудоване (створено) ТПФ «Успіх» ТОВ майно, знаходиться на авторинку «Успіх» за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, та відмічено в технічному паспорті від 16 лютого 2010 року є як нерухомим майном, до якого також відноситься тверде покриття (асфальт, тротуарна плитка, металевий паркан, металеві ворота, цегловий паркан), так і рухомим майном. Зокрема до нерухомого майна відносяться будівлі під літ. «А», «Щ», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «О», «Н», «Л», «М», «Ж», «Ї». «К», «Ю». «Є», «З», «Э», «Ю1», «Г1», «В1», «Г1», «Р», «С», «X», «Ш», «Т», «У», «Ф», «Ц», , «З1», «Ц1», «Щ1», «Э1», «Я1», елементи благоустрою території у вигляді твердого покриття території з асфальту та дрыбнозернистих фігурних бетонних тротуарних плиток літ. «І», металевому паркану по металевим стойкам і бетонним цоколем літ. «Ю» і «Ц», металевих воріт з калиткою між літ. «Ю» та «Б», цегляного паркану №1. Приміщення під літ. «Ч»,«Ы», «Ь» відсутні. Відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_4 міська рада, СК «Успіх-Авто» не визнають та оспорюють право власності позивача на спірне нерухоме майно.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 328, 392 ЦК України, позивач просив суд визнати за ТПФ «Успіх» ТОВ право власності на нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: місто Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, та складаються з будівель та споруд, загальною площею 9524,4 кв.м., відображених у технічному паспорті, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» станом на 16.02.2010 року, під літерами: «А», «Щ», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «О», «Н», «Л», «М», «Ж», «Ї», «К», «Ю», «Є», «З», «Э», «Ю1», «Г1», «В1», «П», «Р», «С», «Х», «Ш», «Т», «У», «Ф», «Ц», «Ч», «З1», «Ц1», «Щ1», «Э1», «Я1» (т.1, а.с. 3-4, 162-163, т. 3, а.с. 124-128, т. 4, а.с. 184-187).

Відповідач ОСОБА_9 та його представник проти позову заперечували і в своїх поясненнях зазначали, що ОСОБА_9 є одним із засновників ТПФ «Успіх» ТОВ, його частка в статутному фонді складає 30% вартістю 60000 грн. Він оспорює право власності ТПФ «Успіх» ТОВ на частину нежитлових приміщень, на які він набув право власності як засновник товариства.

Представник відповідача- Одеської міської ради проти позову заперечувала і в своїх усних та письмових пояснення зазначала, що у ТПФ «Успіх» ТОВ відсутні права на земельну ділянку, а тому спірне нерухоме майно авторинку має статус самочинно збудованого, введено в експлуатацію неправомірно й ОСОБА_4 міська рада як власник земельної ділянки заперечує проти визнання за позивачем права власності на це майно (т.4, а.с. 223-233).

Представник відповідача, СК «Успіх-Авто», представник прокуратури Одеської області у судове засідання від 05.06.2015 року не зявився, сповіщені належним чином (т. 4, а.с. 209-214), будучи присутніми у попередніх судових засіданнях заперечували проти задоволення позову.

Представник третьої особи, ТОВ «ТПФ «Успіх-Престиж», вважав вимоги ТПФ «Успіх» ТОВ обґрунтованими та просив суд їх задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.10.2009 року визнано за ТПФ «Успіх» ТОВ право власності на нежитлові приміщення загальною площею 7236,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2а (т.1, а.с. 169-170).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.07.2012 року апеляційну скаргу прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі ОСОБА_4 міської ради задоволено частково, із рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.10.2009 року виключено посилання суду на те, що спірні приміщення є нерухомим майном, в решті рішення суду залишено без змін (т.1, а.с. 214-215).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.11.2012 року касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.10.2009 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 17.07.2012 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 28.11.2012 року зазначив, що при новому розгляді справи суду обовязково необхідно встановити яке майно авторинку «Успіх» є рухомим, а яке віднесене до категорії нерухомого майна, а також вказав на те, що суди, застосовуючи положення ст. 376 ЦК України, не перевірили наявність у позивача документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою (т.1, а.с. 234-236).

Останнім рішенням суду першої інстанції позов ТПФ «Успіх» ТОВ задоволено. Суд визнав за ТПФ «Успіх» ТОВ право власності на нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: місто Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-А, та складаються з будівель та споруд, загальною площею 9524,4 кв.м., відображених у технічному паспорті, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» станом на 16.02.2010 року, під літерами: «А», «Щ», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «О», «Н», «Л», «М», «Ж», «Ї», «К», «Ю», «Є», «З», «Э», «Ю1», «Г1», «В1», «П», «Р», «С», «Х», «Ш», «Т», «У», «Ф», «Ц», «Ч», «З1», «Ц1», «Щ1», «Э1», «Я1» (т.4, а.с. 249-257).

В апеляційній скарзі відповідач, ОСОБА_4 міська рада, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права, а саме, судом першої інстанції не враховано, що реконструкція нежитлових приміщень на земельній ділянці, площею 7236,4 кв.м., яка не було відведена для цієї мети в встановленому законом порядку, без дозволу на виконання будівельних робіт, тобто самочинно, порушує права територіальної громади м. Одеси (т. 5, а.с. 2-9).

В апеляційній скарзі відповідач СК «Успіх-Авто» просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права, а саме, судом безпідставно не враховано, що свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побудованими приміщеннями від 12 липня 2010 року, видане виконкомом ОСОБА_4 міської ради ТПФ «Успіх» ТОВ, є недійсним, оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2009 року на підставі якого було видане вказане свідоцтво в подальшому було скасовано. Договір про поділ нерухомого майна від 20 серпня 2013 року є фіктивним, оскільки право власності ТПФ «Успіх» ТОВ, якою б воно могло розпорядитись, не існувало (т. 5, а.с. 12-15).

В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права, а саме, судом першої інстанції не враховано, що в судовому засіданні не доведено, що відповідач ОСОБА_9 та ОСОБА_4 міська рада порушує, оспорює чи не визнає право власності на спірний обєкт нерухомості, права та інтереси позивача порушується виключно відповідачем СК «Успіх-Авто», тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства (т.5, а.с. 26-30).

В запереченні на апеляційні скарги відповідачів: ОСОБА_4 міської ради, СК «Успіх-Авто» та заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 міської ради, третя особа ТОВ «ТПФ «Успіх-Престиж» просить скарги відхилити у звязку з безпідставністю їх доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг відповідачів, ОСОБА_4 міської ради, СК «Успіх-Авто» та заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 міської ради, пояснення на апеляцію представника позивача, ТПФ «Успіх» ТОВ, - ОСОБА_3, представників відповідачів, ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5, СК «Успіх-Авто» - ОСОБА_6, представника третьої особи, ТОВ ТПФ «Успіх-Престиж», - ОСОБА_7, представника прокуратури Одеської області ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи, докази надані суду апеляційної інстанції представником відповідача СК «Успіх-Авто» та представником прокуратури Одеської області, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Згідно положень ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Згідно ч. 1, 3 ст. 3 цього закону державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до положень ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Стаття 204 ЦК України встановлює загальну презумпцію правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент ухвалення рішення у цій справі позивачу ТПФ «Успіх» ТОВ на підставі нотаріально посвідченого договору про поділ нерухомого майна від 20.08.2013 року, реєстровий номер 1306, укладеного між ТПФ «Успіх» ТОВ та ТОВ ТПФ «Успіх-Престиж» належать на праві власності нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 9524,4 кв.м за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, що складаються з літер: «А», «Щ», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «О», «Н», «Л», «М», «Ж», «Ї». «К», «Ю». «Є», «З», «Э», «Ю1», «Г1», «В1», «Г1», «Р», «С», «X», «Ш», «Т», «У», «Ф», «Ц», «Ч», «З1», «Ц1», «Щ1», «Э1», «Я1» (т.4, а.с. 189-190).

За цим договором його сторони (ТПФ «Успіх» ТОВ та ТОВ ТПФ «Успіх-Престиж») розподілили нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями, що знаходяться за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова Маршала, 2а, який є об'єктом спільної часткової власності, та складається з об'єктів під літерами: двоповерхова будівля "А", площею 436,0 кв.м.; одноповерхова будівля "Щ", площею 58,2 кв.м.; одноповерхова будівля "Б", площею 694,2 кв.м.; одноповерхова будівля "В", площею 66,4 кв.м.; двоповерхова будівля "Г", площею 273,6 кв.м.; двоповерхова будівля "Д", площею 138,6 кв.м.; одноповерхова будівля "Е", площею 280,7 кв.м.; одноповерхова будівля "О", площею 33,3 кв.м.; одноповерхова будівля "Н", площею 47,7 кв.м.; одноповерхова будівля "Л", площею 34,5 кв.м.; одноповерхова будівля "М", площею 104,4 кв.м.; одноповерхова будівля "Ж", площею 280,5 кв.м.; одноповерхова будівля "И", площею 95,5 кв.м.; одноповерхова будівля "Й", площею 173,5 кв.м.; двоповерхова будівля "І", площею 506,4 кв. м.; двоповерхова будівля "К", площею 1153,6 кв. м.; одноповерхова будівля "Ю", площею 60,5 кв. м.; одноповерхова будівля "Є", площею 22,6 кв.м.; одноповерхова будівля "З", площею 11,6 кв. м.; двоповерхова будівля "Э", площею 164,2 кв.м.; одноповерхова будівля "Ы", площею 71,6 кв. м.; одноповерхова будівля "Ь", площею 290,0 кв.м.; двоповерхова будівля "П", площею 246,4 кв.м.; одноповерхова будівля "Р", площею 114,5 кв. м.; двоповерхова будівля "С", площею 263,5 кв.м.; одноповерхова будівля "X", площею 24,7 кв.м.; одноповерхова будівля "Ш", площею 45,6 кв. м.; двоповерхова будівля "Т", площею 282,8 кв. м.; двоповерхова будівля "У", площею 186,4 кв.м; двоповерхова будівля «Ф», площею 77,9 кв.м; одноповерхова будівля «Ц», площею 797,9 кв.м; одноповерхова будівля «Ч», площею 6,6 кв.м; двоповерхова будівля «Б1», площею 888,0 кв.м; двоповерхова будівля «Е1», площею 444,0 кв.м; двоповерхова будівля «Ж1», площею 185 кв.м; двоповерхова будівля «З1», площею 111,0 кв.м; двоповерхова будівля «Ц1», площею 555 кв.м; двоповерхова будівля «Щ1», площею 185,0 кв.м; двоповерхова будівля «Э1», площею 368,0 кв.м; двоповерхова будівля "Я1", площею 444,1 кв.м.; двоповерхова будівля "Ю1", площею 184,0 кв.м; двоповерхова будівля "Г1", площею 709,0 кв. м.; двоповерхова будівля "В1", площею 407,0 кв. м., загальною площею 11163,4 кв.м.

За договором вказані нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями належать ТПФ «Успіх» ТОВ та ТОВ ТПФ «Успіх-Престиж» на праві спільної часткової власності:

85/100 частин нежитлової будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями ТПФ «Успіх» ТОВ на підставі дублікату свідоцтва про право власності серії CAE 067095 від 12.06.2010 року, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради, та зареєстрованого державним реєстратором Реєстраційної служби ОСОБА_4 міського управління юстиції 08.08.2013 року, відповідно до ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 7695679 від 08.08.2013 року, номер запису про право власності: 2042660;

15/100 частин нежитлової будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями ТОВ ТПФ «Успіх-Престиж» на підставі свідоцтва на право власності, виданого Реєстраційною службою ОСОБА_4 міського управління юстиції Одеської області від 06.06.2013 року, індексний номер 4483390, та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.06.2013 року, відповідно до ОСОБА_1 з Державного реєстру речових правда, нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 4491284, номер запису про право власності: 1203802.

Згідно із п. 3 договору про поділ нерухомого майна від 20.08.2013 року нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями передані

у власність ТПФ «Успіх» ТОВ під літерами: двоповерхова будівля «А», площею 436,0 кв.м.; одноповерхова будівля «Щ», площею 58,2 кв.м; одноповерхова будівля «Б», площею 694,2 кв.м.; одноповерхова будівля «В», площею 66,4 кв.м.; двоповерхова будівля «Г», площею 273,6 кв.м; двоповерхова будівля «Д», площею 138,6 кв.м.; одноповерхова будівлі «Е», площею 280,7 кв.м.; одноповерхова будівля «О», площею 33,3 кв.м.; одноповерхова будівля «Н», площею 47,7 кв. м.; одноповерхова будівля «Л», площею 34,5 кв.м; одноповерхова будівля «М», площею 104,4 кв. м.; одноповерхова будівля «Ж», площею 280,5 кв.м.; двоповерхова будівля «Ї», площею 506,4 кв.м.; двоповерхова будівля під «К», площею 1153,6 кв. м.; одноповерхова будівля "Ю", площею 60,5 кв.м.;. одноповерхова будівля «Є», площею 22,6 кв. м.; одноповерхова будівля "З", площею 11,6 кв.м., двоповерхова будівля "Э", площею 164,2 кв.м.; двоповерхова будівля "П", площею 246,4 кв.м.; одноповерхова будівля «Р», площею 114,5 кв. м.; двоповерхова будівля «С», площею 263,5 кв. м.; одноповерхова будівля "X", площею 24,7 кв.м; одноповерхова будівля "Ш", площею 45,6 кв. м.; двоповерхова будівля «Т», площею 282,8 кв.м; двоповерхова будівля "У", площею 186,4 кв.м.; двоповерхова будівля "Ф", площею 77,9 кв.м.; одноповерхова будівля "Ц", площею 797,9 кв.м.; одноповерхова будівля «Ч», площею 6,6 кв.м.; двоповерхова будівля "З1", площею 111,0 кв. м.; двоповерхова будівля «Ц1», площею 555,0 кв. м.; двоповерхова будівля «Щ1», площею 185,0 кв.м; двоповерхова будівля "Э1", площею 368,0 кв. м.; двоповерхова будівля «Я1», площею 444,1 кв.м; двоповерхова будівля «Ю1», площею 184,0 кв.м.; двоповерхова будівля «Г1», площею 709,0 кв.м.; двоповерхова будівля «В1», площею 407,0 кв.м.; частина приміщень літ. "Й", а саме - приміщення № 243, площею 25,5 кв.м.; № 242, площею 25,1 кв.м; № 241, площею 25,3 кв.м.; № 241а, площею 23,4 кв.м., загальною площею: 99,3 кв. м.; частина приміщень літ. "И" , а саме - приміщення № 249, площею - 15,8 кв.м.; № 250, площею 15,9 кв.м.; № 251, площею 16,0 кв.м.; загальною площею 47,8 кв.м., що розташовані за адресою: місто Одеса, проспект Жукова Маршала, 2а. Загальна площа усіх будівель та приміщень - 9524,4 кв.м.;

- у власність ТОВ ТПФ «Успіх-Престиж» під літерами: двоповерхова будівля «Б1», площею 888,0 кв.м.; двоповерхова будівля "Е1", площею 444,0 кв.м.; поверхова будівля "Ж1", площею 185,0 кв. м.; частина приміщень в одноповерховій будівлі літ. "Й", а саме - приміщення № 244, площею 25,3; № 245, площею 24,3 кв.м.; № Б/Н, площею 24,6 кв.м., загальною площею: 74,2 кв. м., частина приміщень літ. "И" , а саме - приміщення № 246, площею - 16,0 кв.м.; № 247, площею 15,9 кв.м., № 248, площею 15,9 загальною площею 47,8 кв. м., що розташовані за адресою: місто Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-Б/1 (адреса надана відповідно до Довідки № 34951/1 про резервування адреси об'єкта нерухомого майна, виданої юридичним департаментом ОСОБА_4 міської ради від 11.06.2013 року). Загальна площа усіх будівель та приміщень - 1639,0 кв.м.

Реєстрація права власності ТПФ «Успіх» ТОВ на нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями, що знаходяться за адресою: м. Одеса, проспект Жукова Маршала, 2а загальною площею 9524,4 кв.м., на підставі договору про поділ нерухомого майна від 20.08.2013 року, що підтверджується копією ОСОБА_1 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8241249 від 20.08.2013 року (т. 4, а.с. 188).

На момент ухвалення рішення у справі у позивача ТПФ «Успіх» ТОВ на підставі договору про поділ нерухомого майна від 20.08.2013 року виникло та наявне зареєстроване право власності на спірні нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями, що знаходяться за адресою: м. Одеса, проспект Жукова Маршала, 2а, загальною площею 9524,4 кв.м.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачами не визнається та оспорюється право власності ТПФ «Успіх» ТОВ на спірні нежитлові будівлі з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями, що підтверджується наявними у справі судовими рішеннями.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.06.2013 року у справі № 916/1066/13 за позовом СК «Успіх-Авто» то ТПФ «Успіх» ТОВ про визнання недійсним свідоцтва про право власності (т.4, а.с. 195-196), яке було залишено без змін постановою ОСОБА_4 апеляційного господарського суду від 30.07.2013 року та є чинним, у задоволенні позову відмовлено (т.4, а.с. 197-198).

Зі змісту цього рішення випливає, що СК «Успіх-Авто» звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до ТПФ «Успіх» ТОВ про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями, що розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, видане ТПФ «Успіх» ТОВ 12 липня 2010 року виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради на підставі сертифікату відповідності від 15.06.2010р. № 15000610, замість рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2009р., номер запису: 1393 в кн.: 93 неж-6.

Представник позивача на обґрунтування своїх вимог посилався, в тому числі на протокол № 1 установчих зборів засновників СК «Успіх-Авто» від 22.08.2012р., де вказувалось на формування статутного капіталу кооперативу шляхом внесення майна його

засновниками у складі: торгівельних павільйонів, магазинів, складу-магазину, вартості користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а.

Відмовляючи у задоволенні позову СК «Успіх-Авто», господарський суд звернув увагу на те, що оспорюване свідоцтво про право власності від 12 липня 2010 р. видавалось на підставі сертифікату відповідності від 15.06.2010р. № 15000610.

Згідно обставин, встановлених господарським судом, видача та оформлення ТПФ «Успіх» ТОВ свідоцтва про право власності від 12 липня 2010 р. здійснювалась не на підставі скасованого рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2-5751/2009р., а у зв'язку з відповідністю закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, що засвідчувалось сертифікатом відповідності від 15.06.2010р. № 15000610.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.02.2014 року у справі № 916/3376/13, яке також набрало законної сили (т.4, а.с. 199-204), задоволено позов ТПФ «Успіх» ТОВ до СК «Успіх-Авто» та визнано недійсним рішення загальних зборів СК "Успіх-Авто", оформлене протоколом №1 від 22.08.2012р., в частині: визначення місцезнаходження споживчого кооперативу за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, та формування статутного капіталу споживчого кооперативу за рахунок внесків до статутного капіталу торгівельних павільйонів, магазинів, та частин вартості користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а.

З цього рішення суду слідує, що відповідно до протоколу №1 установчих (загальних) засновників (учасників) від 22.08.2012р., було створено споживчий кооператив «Успіх-Авто», затверджено його Статут, обрано директора. Місцезнаходженням кооперативу визначено: м. Одеса, пр. М. Жукова, 2-а. Сформовано статутний капітал (майновий фонд СК"Успіх-авто" в розмірі 1742000 грн.), розподілений між засновниками: ОСОБА_10 8% - 138000 грн.; ОСОБА_11 21,5% -372000 грн.; ОСОБА_12 3,5% - 61000 грн.; ОСОБА_13 12,7% - 220000 грн.; ОСОБА_14 54,3% - 942000 грн.

Відповідно до вказаного протоколу для формування статутного капіталу, вказані особи внесли до статутного фонду майно у вигляді: торгівельного павільйону (двоповерхового) №29, площею 15 кв.м., 1998 року будівництва; магазину №1, площею 31 кв.м., 1998 року будівництва, торговельного павільйону №47, площею 5 кв.м., 1999 року будівництва; магазину №12, площею 25 кв.м., 1998 року будівництва; магазину №2, площею 28 кв.м., 1998 року будівництва; торгівельного павільйону (двоповерхового) №53/55, площею 28 кв.м., 1999 року будівництва; торгівельного павільйону №92/94, площею 14 кв.м., 1999 року будівництва; торгівельного павільйону №134, площею 14 кв.м., 2000 року будівництва; складу-магазину №139/1, площею 7 кв.м., 2001 року будівництва та частини вартості користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пр. Маршала Жукова, 2-а.

Таким чином судом встановлено, що формування статутного капіталу відповідача СК «Успіх-Авто» відбувалося за рахунок внесення до нього майна, розташованого за адресою: м. Одеса, пр. Маршала Жукова, 2-а, право власності на яке зареєстроване за позивачем ТПФ «Успіх» ТОВ.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Викладені обставини, а також заперечення представників ОСОБА_9, ОСОБА_4 міської ради та СК «Успіх-Авто» проти задоволення позовних вимог свідчать про те, що існуюче зареєстроване право власності ТПФ «Успіх» ТОВ на спірне нерухоме майно оспорюється та не визнається відповідачами.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. А також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси (ст. ст. 45, 46 ЦПК України).

У абзаці 2 п. 11 постанови № 14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України розяснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Таким чином, суд повинен встановити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Пленуму Верховного Суду України, зясовуючи вказані обставини та оцінюючи наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем в судовому засіданні належними та допустимими доказами доведено, що відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_4 міська рада та СК «Успіх-Авто» не визнають та оспорюють його право власності на спірне нерухоме майно, тому його право у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягає захисту судом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-1 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Посилання відповідача, ОСОБА_4 міської ради, в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом не враховано, що реконструкція нежитлових приміщень на земельній ділянці, площею 7236.4 кв.м., яка не було відведена для цієї мети в встановленому законом порядку, без дозволу на виконання будівельних робіт, тобто самочинно, порушує права територіальної громади м. Одеси, не приймаються до уваги за таких підстав.

Дійсно, згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 116 ЗК України, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

На підставі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК України).

Таким чином, суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і здійснюється на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Встановлено, що ТПФ «Успіх» ТОВ створена 16 травня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серія А00 №265438 з наступною перереєстрацією 28 квітня 2009 року (т.1, а.с. 7,8).

Для виконання статутної діяльності, умов договору на право тимчасового користування земельною ділянкою, площею 1683 га, від 03 березня 1999 року №145 ТПФ «Успіх» ТОВ за призначенням експлуатація автобазару (т.1, а.с. 9-11), спочатку створило на території авторинку «Успіх» торгівельні павільйони, на підтвердження створення яких є висновок Головного управління архітектури і містобудування виконкому ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №155 від 24 січня 1997 року та акти про готовність закінчених будівництвом обєктів до експлуатації (т. 1, а.с. 12, 13, 14, 15, 18, 19).

01 жовтня 2008 року між Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОСОБА_4 міської ради та ТПФ «Успіх» ТОВ був укладений договір оренди окремого індивідуально-визначеного майна твердого покриття, площею 15470 кв.м., на строк до 01 жовтня 2011 року (т.1, а.с. 20) та був укладений акт прийому-передачі цього майна (т.1, а.с. 21).

Після складання технічного паспорту від 01 липня 2009 року та ухвалення скасованого рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2009 року по цій справі, спірне майно піддавалось певним змінам, про що свідчить копія сертифікату відповідності №15000610 від 15 червня 2010 року (т.4, а.с. 194).

Згідно свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побудованими приміщеннями від 12 липня 2010 року ТПФ «Успіх» ТОВ належить на праві приватної власності обєкт, який в цілому складається з будівель літери: «А», «Щ», «Б», «В»,»Г», «Д», «Е», «О», «Н», «Л», «М», «Ж», «И», «Й», «Ї», «К», «Ю», «Є», «З», «Э», «Ы», «Ь», «Ю1», «Г1», «П», «Р», «С», «Х», «Ш», «Т», «У», «Ф», «Ц», «Ч», «Б1», «Ж1», «З1», «Ц1», «Щ», «Э1»Ю «Я», загальною площею 11525,0 кв.м., відображених у технічному паспорті від 16 лютого 2010 року (т. 3, а.с. 11).

Вказане свідоцтво про право власності на майно видано позивачу на підставі сертифікату відповідності від 15 червня 2010 року №15000610, виданого Інспекцією ДАБК в Одеській області на підставі акту готовності обєкту до експлуатації №610 від 15 червня 2010 року (т.3, а.с. 12-15) та рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2009 року по справі №2-5751/2009.

Дійсно в подальшому вказане рішення суду першої інстанції було скасоване в касаційному порядку й справа направлена на новий розгляд до суду, але вказана обставина не може свідчить про те, що вищезазначений правовстановлюючий документ виданий неправомірно.

На час розгляду цивільної справи позивачу ТПФ «Успіх» ТОВ на праві власності належать нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: місто Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, та складаються з будівель та споруд, загальною площею 9524,4кв.м., відображених у технічному паспорті, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» станом на 16.02.2010 року, під літерами: «А», «Щ», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «О», «Н», «Л», «М», «Ж», «Ї», «К», «Ю», «Є», «З», «Э», «Ю1», «Г1», «В1», «П», «Р», «С», «Х», «Ш», «Т», «У», «Ф», «Ц», «Ч», «З1», «Ц1», «Щ1», «Э1», «Я1», на підставі договору про поділ нерухомого майна від 20 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрованого в реєстрі за №1306, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 серпня 2013 року, запис про право власності: 2179489,індексний номер: 5146305, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна:01 (т. 4, а.с. 188, 189-190).

Таким чином, з початку своєї діяльності та проведення реконструкції нежитлових приміщень позивач користувався земельною ділянкою, яка належить на праві комунальної власності територіальної громаді м. Одеси в особі ОСОБА_4 міської ради, на відповідній правовій підставі, але ОСОБА_4 міська рада з різних причин не виділяла юридичній особі земельну ділянку з відповідним цільовим призначенням ні у користування, ні у власність, незважаючи на те, що згідно із п.п. 2, 22 Статуту - ТПФ «Успіх» ТОВ одним із засновником товариства є ОСОБА_4 міська рада в особі Представництва по управлінню комунальною власністю ОСОБА_4 міської ради з внеском в розмірі 20% статутного фондом, що складає 40000 грн. (т.1, а.с. 28а-40).

Однак, ні лише громадяни України, але і компетентні державні органі зобовязані враховувати Європейську Конвенцію з прав людини та практики Європейського суду, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р.) та пропонує при вирішенні вказаних питань керуватись принципами та правовою позицією, яка була викладена Європейським судом з прав людини в рішенні у справі «Компанія «Елія» проти Італії» (2001) в частині необхідності усунути «правову невизначеність» щодо земельної ділянки, якою позивач користується біля 20 років.

Отже, ТПФ «Успіх» ТОВ набув право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку, тобто правомірно, й сам по собі факт небажання ОСОБА_4 міської ради врегулювати вказане спірне питання не може служити підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Помилковими є і посилання представника відповідача ОСОБА_4 міської ради та представника прокуратури Одеської області в суді апеляційної інстанції на те, що судом першої інстанції безпідставно розглянутий позов від 14 травня 2015 року, оскільки у порушення ст. 31 ЦПК України позивачем предявлено фактично новий позов.

У пункті 9 постанови №5 Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження до судового розгляду» від 12 травня 2009 року Верховний Суд України розяснив, що, уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, у позивача суд повинен зясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Зясовується правильність обєднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути повязаними між собою, для вирішення питання про їх обєднання або розєднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд зясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий).

З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК).

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст. ст. 10, 11 ЦПК України). Саме на ст. 392 ЦК України посилався позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що позови від 27 серпня 2009 року та від 14 травня 2015 року мають однаковий предмет визнання права власності на нерухоме майно, й остаточно 14 травня 2015 року позивач лише уточнив позов щодо предмету позову та складу осіб, які приймають участь у справі.

Твердження в апеляційних скаргах відповідачів ОСОБА_4 міської ради та СК «Успіх-Авто» про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки усі наявні у справі документи щодо прийняття до експлуатації нерухомих будівель, починаючи з 1997 року, є недійсними, а договір про поділ нерухомого майна від 20 серпня 2013 року фіктивним, не приймаються до уваги, оскільки на теперішній час вказані документи та договір поділу нерухомого майна не оспорені й не визнані недійсними у встановленому законом порядку.

Навпаки, рішенням господарського суду Одеської області від 17.06.2013 року у справі № 916/1066/13 за позовом СК «Успіх-Авто» до ТПФ «Успіх» ТОВ про визнання недійсним свідоцтва про право власності (т.4, а.с. 195-196), яке було залишено без змін постановою ОСОБА_4 апеляційного господарського суду від 30.07.2013 року (т.4, а.с. 197-198), у задоволенні позову про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями, що розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, відмовлено.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.02.2014 року у справі № 916/3376/13, яке також набрало законної сили (т.4, а.с. 199-204), задоволено позов ТПФ «Успіх» ТОВ до СК «Успіх-Авто» та визнано недійсним рішення загальних зборів СК «Успіх-Авто», оформлене протоколом №1 від 22.08.2012р., в частині: визначення місцезнаходження споживчого кооперативу за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, та формування статутного капіталу споживчого кооперативу за рахунок внесків до статутного капіталу торгівельних павільйонів, магазинів, та частин вартості користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а.

Згідно із Витягом Державної реєстраційної служби з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 09 квітня 2014 року державна реєстрація СК «Успіх-Авто» за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, 08 квітня 2014 року скасована на підставі судового рішення (т.4, а.с. 191-193зв.).

З таких обставин, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги й документи, надані представником відповідача, СК «Успіх-Авто», копія протоколів №1 загальних зборів засновників СК «Успіх-Авто» від 22 серпня 2012 року, від 13 вересня 2012 року стосовно майна внесеного до пайового фонду кооперативу, від 07 листопада 2012 року та 19 грудня 2012 року, а також документи, які мають назву «свідоцтва про право власності на торговельні павільйони (магазини)», які видані головою СК «Успіх-Авто» ОСОБА_12 14 членам кооперативу. Вказані документи не є правовстановлюючими й не породжують ніяких цивільних прав та обовязків, оскільки видані головою кооперативу в порушення діючого законодавства та з перевищенням наданих законом повноважень.

Доводи в апеляційних скаргах відповідачів ОСОБА_4 міської ради, СК «Успіх-Авто» та заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 міської ради про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд помилково застосував до спірних правовідносин ст. 392 ЦК України й не врахував, що не доведено, що відповідач ОСОБА_9 оспорює права позивача, не приймаються до уваги за таких підстав.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У пунктах 5, 37 постанови № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав розяснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Стаття 392 ЦК не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна.

Оскільки позови про визнання права власності, що предявлені на підставі статті 392 ЦК, повязані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.

У даному випадку між сторонами у справі виникли правовідносини, які регулюються ст. 392 ЦК України, за якою особа, яка є вже є власником, має право звернутись до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюють ся або не визнається іншою особою, яка є відповідачем у справі; 2) у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

Позивачем у справі про визнання права власності є власник індивідуально визначеної речі (незалежно від того, чи перебуває річ у його володінні), права якого оспорюються, заперечуються або не визнаються іншою особою, яка не перебуває з власником у зобовязальних або інших відносинах щодо речі. Право на такий позов має також титульний володілець майна.

Відповідач у справі про визнання права власності особа, яка може заявляти своє право на річ або не заявляти такого права, але не визнавати за позивачем права на майно.

Предметом позову про визнання права власності є лише констатація факту наявності права власності в особи, але не виконання відповідачем якихось певних обовязків. Рішення у справі про визнання права власності усуває сумнів у праві, забезпечує необхідну впевненість у наявності права, надає визначеності взаємовідносинам сторін і становить основу для здійснення конкретних правомочностей щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Дійсно відповідач ОСОБА_9 є одним із засновників ТПФ «Успіх» ТОВ, його частка в статутному фонді складає 30% вартістю 60000 грн., але судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що відповідач ОСОБА_9, а також відповідачі ОСОБА_4 міська рада та СК «Успіх-Авто» оспорюють та не визнають права власності позивача, що підтверджується вище приведеними доказами.

Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Верховного Суду України, обставини справи, що мають значення для справи, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком правомірно застосував до спірних правовідносин положення ст. 392 ЦК України.

Доводи відповідачів ОСОБА_4 міської ради, СК «Успіх-Авто» та заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 міської ради в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що позивач ТПФ «Успіх» ТОВ у теперішній час не є власником спірного нерухомого майна, оскільки рішенням господарського суду Одеської області від 01 липня 2015 року, залишеним без змін постановою ОСОБА_4 апеляційного господарського суду від 15 вересня 2015 року та ухвалою Вищого господарського суду України від 24 листопада 2015 року, свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями від 12 липня 2010 року визнано недійсним, не можуть служити підставою для скасування рішення суду першої інстанції за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ТПФ «Успіх» ТОВ, набув право власності нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 9524, 4 кв.м за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-а, що складаються з літер: «А», «Щ», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «О», «Н», «Л», «М», «Ж», «Ї». «К», «Ю». «Є», «З», «Э», «Ю1», «Г1», «В1», «Г1», «Р», «С», «X», «Ш», «Т», «У», «Ф», «Ц», «Ч», «З1», «Ц1», «Щ1», «Э1», «Я1», згідно із положень ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, - на підставі договору про поділ нерухомого майна від 20.08.2013 року, укладеного між ТОВ ТПФ «Успіх» ТОВ та ТОВ ТПФ «Успіх-Престиж», посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрованого в реєстрі за №1306, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 серпня 2013 року, запис про право власності: 2179489, індексний номер: 5146305, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна:01 (т. 4, а.с. 188, 189-190).

Таким чином, на момент ухвалення рішення у справі у позивача ТПФ «Успіх» ТОВ на підставі договору про поділ нерухомого майна від 20.08.2013 року виникло та наявне зареєстроване право власності на спірні нежитлові будівлі магазину з мийкою та адміністративно-побутовими приміщеннями, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Одеса, проспект Жукова Маршала, будинок 2а, загальною площею 9524,4 кв.м.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Посилання заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 міської ради в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки належним відповідачем у справі є СК «Успіх-Авто», тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, не приймається до уваги за таких підстав.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17), Господарським процесуальним кодексом України (ст. ст. 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Перелік справ, підвідомчих господарському суду, наведений у ст. 12 ГПК України. Зокрема, суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів. справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів; справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Крім того, згідно зі ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що предметом спору у даній справі є визнання права власності на нерухоме майно, яке не визнається та оспорюється відповідачами, у тому числі фізичною особою, відповідачем ОСОБА_9

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принцип "рівності вихідних умов", дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до (Париж, 20.03.1952р.) кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Протоколу № 1 є попередження порушень принципу безперешкодного користуванням своїм майном. Втручання в право безперешкодного користування своїм майном передбачає "справедливу рівновагу" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання основних прав людини.

"Справедлива рівновага" між інтересами суспільства та інтересами особи полягає в тому, що тягар, спричинений особі втручанням у її інтереси, має перебільшуватися або достатньо компенсуватися процедурами або певними формами чи заходами, направленими на послаблення "тягаря".

У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «ОСОБА_14 проти ОСОБА_11» від 25 серпня 1994 року, «Звежинський проти Польщі» від 19 червня 2001 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб, національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «ОСОБА_8 та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачі ОСОБА_4 міська рада, СК «Успіх-Авто» та заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 міської ради порушують право позивача на мирне володіння майном.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 міської ради, Споживчого кооперативу «Успіх-Авто», заступника прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 міської ради відхилити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_16

ОСОБА_2