Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Згароцької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування негативної інформації та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 06 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Згароцької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування негативної інформації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідачами була розповсюджена неправдива інформація відносно їх сина, брата та чоловіка - ОСОБА_6

Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, просили визнати неправдивими та такими, що порочать честь, гідність та професійну репутацію відомості про участь ОСОБА_6, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1, в бойових діях на боці незаконних військових формувань (сепаратистів) проти українських військових сил АТО, що здійснювались на території Донецької та Луганської областей України. Зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 шляхом друку в газеті «Вісник Деражнянщини» спростування неправдивих відомостей про участь ОСОБА_6, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в бойових діях на боці незаконних військових формувань (сепаратистів) проти українських військових сил АТО, що здійснювались на території Донецької та Луганської областей України. Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь кожного із позивачів по 8 333 грн 33 коп. на відшкодування моральної шкоди.

РішеннямДеражнянського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 06 серпня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять ухвалені в справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що інформація, поширена ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6, свідчить про певні переконання відповідача, які не можливо перевірити на предмет відповідності їх дійсності.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Судом установлено, що 14 березня 2014 року ОСОБА_6 уклав контракт із державою Україна про проходження служби у військовому резерві терміном на три роки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Під час транспортування тіла ОСОБА_6 для здійснення поховання, позивачам стало відомо, що жителі села Новостоївка протестують проти поховання загиблого, оскільки ОСОБА_5 була розповсюджена інформація стосовно ОСОБА_6 про те, що він вів бойові дії на стороні бойовиків-сепаратистів проти військовослужбовців України.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції Українита ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом з тим за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначали про те, що поширена ОСОБА_5 інформація стосується їх сина, брата та чоловіка ОСОБА_6 та є неправдивою і такою, що принижує честь та гідність останнього.

Факт поширення інформації відносно ОСОБА_6 відповідачами не оспорюється.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України . Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У п. 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Отже, у законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню

Таким чином, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів позивачів належним чином не перевірили; взагалі не визначилися з характером розповсюдженої відносно ОСОБА_6 інформацією й не врахували, що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - неможливо, та дійшли передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Наведене також свідчить про те, що суди у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин і правовою нормою, яка підлягає застосуванню.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 06 серпня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко