Справа № 669/1236/15-ц
Провадження № 2/669/396/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року смт.Білогір'я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі :

судді Герасимчук Н.П.,

при секретарі Семенюк В.В.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, третіх осіб на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

та представника ВДВС Теофіпольсьького РУЮ Хмельницької області, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Білогір'я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, виключення з акту опису, зняття арешту та заборони на відчуження майна, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділ державної виконавчої служби Теофіпольського РУЮ Хмельницької області,

В С Т А Н О В И В:

05.11.2015 року ОСОБА_6 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2П.(надалі відповідач) про визнання права власності на майно та виключення з акту опису та арешту майна, вказавши, що у 2012 році у нього виникла потреба та можливість придбати автомобіль. Через оголошення в мережі Інтернет йому стало відомо, що відповідач продає автомобіль марки DAEWOO 2008 року випуску. 19.04.2012 року він домовився із власником про купівлю у нього автомобіля. Цього ж дня він погасив заборгованість відповідача перед Укргазбанком, у заставі якого перебував автомобіль, оформили нотаріальному порядку довіреність на право керування, користування та розпорядженням автомобілем і з цього часу автомобіль знаходиться у його користуванні. При оформленні угоди ОСОБА_2 пояснив йому, що він являється його повноправним власником. При зверненні до Красилівського відділення реєстрації транспортних засобів йому було відмовлено у перереєстрації із підстав відсутності договору купівлі-продажу автомобіля. При наявності довіреності з правом укладати від імені відповідача правочини, в т.ч. і купівлі-продажу, він не міг укласти такий правочин сам із собою. Ніяких незручностей у користуванні автомобілем не було, тому він заспокоївся і користувався автомобілем до 26.10.2015 року, коли цей автомобіль був вилучений працівниками Немирівського відділення ДАІ Вінницької області, з підстав, що на автомобіль накладено арешт. Йому вдалося вияснити, що відповідач має борги по сплаті аліментів, тому державним виконавцем відділення державної виконавчої служби Теофіпольського РУЮ Хмельницької області ОСОБА_5 на вказаний автомобіль було накладено арешт та заборону на його відчуження.

Сплативши за автомобіль домовлену із його власником суму, заволодівши ним не протиправно, користуючись ним на законних підставах з 2012 року вважав, що набув його у власність. Просив визнати за ним право власності на автомобіль, виключити з акта опису та зняти арешт, накладений державним виконавцем Григорєвою І.В. 28 травня 2015 року.

В судовому засіданні позовні вимоги підтримав та уточнив. Суду пояснив, що у Білогірському районі проживають батьки його зятя, тому коли він через мережу Інтернет виявив, що продається вказаний автомобіль він попросив своїх родичів вияснити у якому він стані. Встановивши, що автомобіль знаходиться у задовільному стані він вирішив придбати його у власність. При зустрічі із його власником останнім були поставлені умови, згідно яких покупець повинен був погасити борг перед банком, у заставі якого перебував автомобіль, і лише після цього власник передавав йому автомобіль. Він погодився на вимоги продавця у м. Хмельницький вони досягли домовленості щодо суми покупки, згідно якої він заплатив відповідачу за автомобіль 6300 доларів США. Частину цієї суми було сплачено у цей же день банку на повне погашення кредиту. У нотаріальній конторі вони оформили довіреність, згідно якої він набував всіх прав на автомобіль, у тому числі і на відчуження. Він намагався перереєструвати автомобіль на себе, проте Центром надання послуг, повязаних з використанням АТЗ з обслуговування Білогірського, Красилівського та Теофіпольського районів йому було у цьому відмовлено, із-за відсутності договору купівлі-продажу автомобіля, посвідченого у нотаріальному порядку. Оскільки довіреність була видана йому він не міг продати автомобіль самому собі, тому продовжував користуватися ним на підставі довіреності. 26.10.2015 року автомобіль був вилучений у нього працівниками Немирівського відділення ДАІ Вінницької області, з підстав, що на автомобіль накладено арешт. Вважає вилучення у нього автомобіля є несправедливим та протиправним, автомобіль є його власністю, оскільки він купив його, заплативши за нього домовлену суму коштів. Просив зняти арешт та заборону на відчуження з автомобіля НОМЕР_1, який перебуває у його користуванні, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Теофіпольськього РУЮ в Хмельницькій області Григорєвою І. В 28.05.2015 року та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль.

Відповідач позов визнав. Суду пояснив, що 19.04.2012 року автомобіль НОМЕР_2, який належав йому на праві власності та перебував у заставі банку ПАТ АБ «Укргазбанк» він продав позивачу. У цей же день він отримав від нього домовлену суму, написав розписку про одержання коштів та видав, посвідчену у нотаріальному порядку, довіреність з правом укладати від його імені всі правочини, які має власник, в т.ч. і договори купівлі-продажу автомобіля. Після вказаної дати про долю автомобіля йому було нічого невідомо. Чому покупець не оформив право власності на автомобіль він не знає.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача, ОСОБА_3 вимоги позивача визнала. Вказала, що арешт та заборона відчуження спірного автомобіля накладена державним виконавцем ВДВС Теофіпольськього РУЮ в Хмельницькій області Григорєвою І. В 28.05.2015 року за її заявою про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання її дочки. Незважаючи на те, що вона заінтересована у погашенні заборгованості по сплаті аліментів відповідачем, вона визнає, що вказаний автомобіль фактично був проданий ОСОБА_2 позивачу. У власності відповідача є автомобілі, які фактично належать йому, в тому чисті і новий автомобіль «СITROEN», тому виконавча служба має всі можливості виконати рішення суду та погасити заборгованість по сплаті аліментів і шляхом реалізації майна, яке фактично належить боржнику, а не іншим особам.

Залучена до участі у справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_4, вимоги позивача визнала. Дала покази аналогічні показам ОСОБА_3 Вказала, що їй достеменно відомо, що вказаний автомобіль було продано відповідачем позивачу. Відповідач має в наявності достатньо майна, яке належить йому на праві власності, тому вона, як стягувачка, не заперечує проти задоволення вимог позивача.

Представник ВДВС Теофіпольсьького РУЮ Хмельницької області, ОСОБА_5, проти позову заперечила. Вказала, що на примусовому виконанні у відділі ДВС Теофіпольського РУЮ в Хмельницькій області є виконавчі провадження про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Згідно бази даних «Автомобьіль» та національної автоматизованої системи Державтоінспекції за ОСОБА_2 виявлено зареєстровані автомобілі, в тому числі і автомобіль НОМЕР_3, тому виконавча служба мала повне право накласти на автомобіль арешт та реалізувати його для погашення заборгованості перед стягувачами.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Старшим державним виконавцем Теофіпольськього районного управління юстиції Хмельницької області ОСОБА_7 31.03.2014 року відкрито виконавче провадження № 40464329 на виконання виконавчого листа №669/1011/13 ц виданого Білогірським районним судом Хмельницької області 28.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 та виконавче провадження № №76536720, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 на примусове виконання рішень Білогірського районного №2-189/2008 року від 12.05.2008 року.

28.05.2015 року ст. державним виконавцем Григорєвою І.В. винесено постанову про арешт та оголошення заборони на відчуження майна боржника ОСОБА_2П (а.с.46).

26.10.2015 року інспектором ДПС взводу ДПС №2 Немирівського відділення ДАІ Вінницької області, ОСОБА_8 на виконання вказаної постанови державного виконавця складено ОСОБА_9 огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання №938, яким у ОСОБА_1 у м. Вінниця по провулку Індустріальний здійснено огляд та затримання транспортного засобу марки DAEWOO моделі FSO 69 Y 2008 випуску реєстраційний номер НОМЕР_4.(а.с. 12).

Із повідомлення відділу управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області № 5165 від 17.11.2015 року вбачається, що станом на 15.11.2015 року згідно бази даних «Автомобіль» та Національної автоматизованої інформаційної системи Державтоінспекції за ОСОБА_2 виявлено зареєстровані автомобілі марки DAEWOO 2008 випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, CITROEN JUMPER 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 та ВАЗ 21013 1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 (а.с.24-26).

Факт реєстрації транспортного засобу марки DAEWOO 2008 випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 за ОСОБА_2 підтверджується і свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СРГ №380864 виданого 03.06.2008 року6-им ВРЕР УДАІ м. Красилів УМВС України у Хмельницькій області.

В добровільному порядку ОСОБА_2 рішення судів не виконує, тому державним виконавцем 12.06.2015 року вказані автомобілі оголошені в розшук. (а.с. а.с.53-55).

Вказані обставини визнаються учасниками процесу.

Вирішуючи спір по суті суд враховує, що пріоритетним обєктом судового захисту є невідємні права громадянина, передусім право приватної власності, яке є непорушним. Чинна Конституція України закріпила принцип, за яким кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Конституційне право на судовий захист від посягань на майно фізичних та юридичних осіб відображено, зокрема, у вимогах до суду про звільнення майна з-під арешту.

При цьому арешт майна є мірою, що забезпечує інтереси громадян, організацій та держави у випадках, передбачених законом.

Питання примусового виконання рішень судів та інших органів врегульовано Законом України, від 21.04.1999, № 606-XIV "Про виконавче провадження"(надалі Закон), ч. 1 ст. 27 якого встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ст. 57 Закону), а звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ст. 52 Закону).

При виконанні рішень судів про стягнення аліментів (ч.2 ст. 74 Закону) передбачено, що у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

Частною 1 ст. 55 Закону державному виконавцю надано право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Тобто, вказаними нормами врегульовано питання примусового виконання рішень за рахунок майна боржника, при цьому статтею 60 цього Закону особам, які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм а не боржникові, надано можливість звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон повязує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права. Відповідач має довести свої заперечення проти покладених у підставу позову фактів, тому що для боржника, що має в справі відповідну юридичну зацікавленість, має значення вирішення судом питання про належність йому спірного майна, оскільки звільнення його з-під арешту потягне за собою вилучення іншого майна для повного задоволення вимог стягувача.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Звертаючись до суду з позовом про звільнення з під арешту транспортного засобу позивач стверджує, що досягнув з відповідачем усіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного автомобіля тому набув на нього право власності і накладення на нього арешту порушує його права як власника.

Оцінюючи в сукупності докази у справі суд приходить до переконання, що 19.04.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено правочин щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, проте не проведено перереєстрацію вказаного автомобіля відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, згідно з положеннями ст. 638 ЦК України, угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві) а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Із розписки ОСОБА_2 виданої 19.04.2012 року вбачається,що вказаної дати він продав ОСОБА_1 автомобіль НОМЕР_7 за що отримав від нього 6300 доларів США . Кошти отримав в повній сумі та надав покупцеві довіреність для подальшого переоформлення автомобіля (а.с.61).

Вказане підтверджується і довіреністю ОСОБА_2 від 19.04.2012 року, посвідченою приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі № 1249, якою, надаючи покупцеві право бути його представником з питань експлуатації , в т.ч. керування, користування та розпорядження автомобілем НОМЕР_7, ОСОБА_2 надав йому і право змінювати та припиняти від його імені правочини, в т.ч. і договори купівлі-продажу, міни найму, позички, одержувати грошові кошти. Тобто надав йому повноваження власника. 19.04.2012 року Публічним акціонерним товариством АК «Укргазбанк» було видано довідку про те, що зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором № 3142008/5пв від 10.06.2008 року виконано в повному обсязі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, кожний окремо пояснили, що були присутні, як свідки, при укладені правочину між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо купівлі спірного автомобіля та передачі кошів за нього продавцю.

В момент укладення договору автомобіль було передано позивачу і з того часу він користується ним як власник.

Таким чином суд вражає, що фактично власником автомобіля DAEWOO 2008 випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 є ОСОБА_1, тому ОСОБА_2 не може нести відповідальність перед стягувачами по сплаті аліментів вказаним майном, що є підставою для зняття арешту з вказаного майна та заборони на його відчуження.

Разом з тим, п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що такий письмовий правочин між сторонами не вчинявся. ОСОБА_2 19.04.2012 року видав ОСОБА_1 довіреність бути його представником з питань експлуатації та розпорядження транспортним засобом, на укладення правочинів в т.ч. договорів купівлі-продажу, міни найму, позички , одержувати грошові кошти, проте станом на дату розгляду спору автомобіль з обліку не знятий, згідно бази даних «Автомобіль» та Національної автоматизованої інформаційної системи Державтоінспекції до цього часу зареєстрований на імя ОСОБА_2

В Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, що регламентується Законом України "Про дорожній рух" та Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів". Зокрема ст. 34 вказаного Закону передбачено обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при вчиненні угоди про його придбання. А Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 обов'язковою умовою для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу є його попереднє зняття в установленому порядку з обліку в сервісних центрах МВС. Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

П. 8. вказаного Порядку передбачені умови та підстави державної реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів, перешкод для цього суд не вбачає, тому вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль відсутні.

При винесенні рішення суд враховує позиції відповідача та третіх осіб на його стороні стягувачів, на чию користь проводиться примусове виконання рішень та накладено арешт на майно ОСОБА_2 які визнають вимоги позивача. При цьому діє відповідно вимог ч.4 ст. 174 ЦПК України, якою передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи інтересів відповідача та стягувачів, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову та часткового задоволення позову суд не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 638, 655 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, виключення з акту опису, зняття арешту та заборони на відчуження майна задовольнити частково.

Зняти арешт та заборону на відчуження з автомобіля НОМЕР_1, який належить власнику ОСОБА_2, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Теофіпольського РУЮ в Хмельницькій області Григорєвою І. В 28.05.2015 року у виконавчому провадженні ВП № 40464329 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь Грень А,Р. та у виконавчому провадженні № ВП №76536720, про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на примусове виконання рішень Білогірського районного суду у справах відповідно № 669/1011/13 ц та №2-189/2008 року .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області через Білогірський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_12

З оригіналом згідно.

Суддя Білогірського районного суду

Хмельницької області ОСОБА_12