НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/907/15
№ 2/183/1384/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи Полтавець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 28.08.2008 року по 17.04.2014 року, який був розірваний за рішенням суду. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З вересня 2008 року, позивачка з відповідачем припинили шлюбні стосунки, тому що відповідач покинув її вагітною,та поїхав в Російську Федерацію на батьківщину. Народжувала вона у його відсутності, він навіть не приїхав забрати дружину з дитиною з пологового будинку.

За час припинення шлюбних відносин по теперішній час ОСОБА_3 з дитиною особисто чи будь-яким іншим способом не спілкується, участі у вихованні, утриманні (з червня 2014 року) та навчанні не приймає. Тобто відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина ОСОБА_4

З моменту фактичного припинення сімейних відносин (з вересня 2008 року) позивачка з сином проживали самостійно за адресою місця своєї реєстрації. Після їх розлучення відповідач нічим їм не допомагав, тому позивачка була змушена самостійно опікуватись дитиною.

Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні своєї дитини, не спілкується зі своїм сином тривалий час, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його розвитком, його успіхами, не підтримує у хвилини тяжкого морального спаду та взагалі не цікавиться станом здоров'я своєї дитини.

Весь цей час про фізичний, духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя неповнолітнього ОСОБА_4 здійснювала тільки позивачка та її мати ОСОБА_5, а також її теперішній чоловік ОСОБА_6, з яким вони зареєстрували шлюб 04.11.2014 року.

Теперішній чоловік позивачки ОСОБА_6 має намір всиновити її сина ОСОБА_4, з метою створення повноцінної родини і сприятливого мікроклімату для подальшого навчання дитини у школі, маючи, відповідно, прізвище його батьків.

Відповідач своїх батьківських прав, зокрема, обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Будь-яких перешкод для виконання ним своїх батьківських обов'язків позивачка не створювала.

За таких обставин позивач звернулась з даним позовом до суду за захистом інтересів неповнолітньої дитини.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. Крім того, зазначила, що дійсно відповідач надсилав їй кошти, але не систематично (приблизно один раз на три місяці, а іноді і рідше) і у нефіксованому розмірі (2000 російських рублів (приблизно 400,00 гривень), а колись прислав 200 російських рублів (60,00 гривень)). Вона ніколи не була проти того, щоб син спілкувався з батьком, але останній не телефонував, не писав, бажання спілкуватися не висловлював і не проявляв. З моменту народження відповідач бачив дитину три рази, коли ОСОБА_4 народився, коли дитині виповнився 1 рік та у 3,5 років. Просила задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. В порядку судового доручення, яке було виконане Олександрівським міським судом Володимирської області, ОСОБА_3 було допитано в судовому засіданні, де він пояснив, що справу про позбавлення його батьківський прав і стягнення аліментів, яка розглядається в Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області, просить розглянути у свою відсутність у зв'язку з віддаленістю місця свого проживання. По суті позову пояснив, що позов не визнає, не збирається відмовлятись від своєї дитини, хоче приймати участь у його вихованні. Пояснив, що відносини з колишньою дружиною не склалися, і він не має можливості спілкуватися з дитиною. Він приїжджав до ОСОБА_1, щоб побачитися з сином, його прийняли недоброзичливо. На теперішній час він не може їздити на Україну із-за політичних обставин у країні. Він готовий забирати хлопчика до себе на канікули, але колишня дружина не дозволяє цього робити. Від сплати аліментів він ніколи не відмовлявся. Завжди платив по мірі можливості. Вважає, що коли ОСОБА_4 виповниться 18 років, він сам вирішить, спілкуватися йому з батьком чи ні.

В судовому засіданні представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області Полтавець Н.В. позов підтримала у повному обсязі, надавши Висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надано копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_1 уклали шлюб 28.06.2008 року. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с.9).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу сторони розірвали шлюб 09.06.2014 року (а.с.10).

Суду надано копію свідоцтва, відповідно до якого 04.11.2014 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6, у зв'язку з чим змінила прізвище на «ОСОБА_1» (а.с.11).

Згідно з довідкою, виданою Управлінням культури та туризму виконавчого комітету Новомосковської міської ради, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує зразкову естрадно - циркову студію «Меланж - Арт» з листопада 2013 р., а з листопада 2014 р. розпочав відвідувати заняття по «Паркур». За час заняття його супроводжують: мама ОСОБА_1, бабуся ОСОБА_10, вітчим ОСОБА_6. Жодного разу рідний батько ОСОБА_3 не з'явився на заняттях, не супроводжував дитину та жодного разу не поцікавився його творчими досягненнями та успіхами (а.с.14).

Згідно з довідкою, виданою квартальним комітетом м. Новомосковськ № 29, ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно з довідкою, виданою квартальним комітетом м. Новомосковськ № 29, ОСОБА_6 проживає разом з дружиною ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, але зареєстрований АДРЕСА_2 (а.с.15).

Суду надано довідку, видану КП «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 5 «Веселка» № 01-13/14 від 09.02.2015 року, про те, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує дитячий садочок № 5 «Веселка» з вересня 2011 року. До дитячого садочка та з нього дитину супроводжує мама ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_5. Жодного разу батька ОСОБА_3 не бачили в дитячому садочку, що підтверджує вихователь ДНЗ № 5 «Веселка» ОСОБА_11 (а.с.16).

Суду надано довідку видану КНП «Новомосковський МЦПМСД» № 21 від 10.02.2015 року, з якої вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває під наглядом сімейного лікаря КНП «Новомосковський МЦПМСД» з 2008 року. Його мати - ОСОБА_1 відвідує лікаря як з приводу захворювань, так і профілактичною метою, та виконує всі рекомендації лікаря. Батько дитини ОСОБА_3 до свого сімейного лікаря з питань здоров'я своєї дитини жодного разу не з'являвся (а.с.17).

Проаналізувавши, надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20.11.1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Так, відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними, своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Статтею 164 СК України визначено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки у випадках: якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого «закладу охорони здоров'я без поважної причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 20 від 19.22.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

В судовому засіданні встановлено, що малолітній ОСОБА_4 проживає з матір'ю, вітчимом, якого називає «татом» та бабусею в приватному будинку. В будинку зроблений капітальний ремонт, який робив другий чоловік позивачки, тобто ОСОБА_6 ОСОБА_4 має окрему кімнату з ліжком, диваном, комп'ютерним столом, меблевою стінкою. Стосунки в сім'ї добрі, люблячі, дружні. Свята відзначають разом. Дані обставини підтверджуються висновком органу опіки та піклування.

У висновку також зазначено, що, згідно інформації щодо виконання батьківських обов'язків ОСОБА_3, наданої з місця навчання ОСОБА_4 (СЗОШ№ 12 І-ІІІ ст. м. Новомосковська), хлопчик навчається в 1 класі. ОСОБА_3, батько ОСОБА_4, успіхами сина не цікавиться. Участі у навчанні та вихованні не приймає.

Відповідно до психологічного подання щодо прихильності дитини до членів родини, наданої практичним психологом СЗОШ № 12 І-ІІІ ст. м. Новомосковська, ОСОБА_4 проживає з мамою ОСОБА_1 і вітчимом ОСОБА_6. З матір'ю ОСОБА_4 у дуже теплих довірливих стосунках, відчуває до неї лише позитивні емоції. Разом з матір'ю вчить уроки, гуляє, грає, довіряє їй свої секрети і, зі слів дитини, дуже любить її. ОСОБА_4 знає, що він живе з вітчимом. Про те, що є в нього рідний батько, ОСОБА_4 знає, але як звати його не пам'ятає і зустрічатись з ним не має бажання. Своїм батьком вважає вітчима. На всі питання про тата розказує лише про ОСОБА_6 (тобто вітчима). ОСОБА_4 з ним грає, гуляє, ходить до лікарні, звертається за допомогою. У нього з ним теплі стосунки, розуміють один одного. До рідного батька - ОСОБА_3, ніяких емоційних почуттів не проявляє.

На переконання суду, дані факти вказують на те, що батько дитини свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме: він не піклується про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток, не готує її до самостійного життя.

Факт байдужості відповідача до дитини підтверджується протоколом судового засідання, де він зазначив про перепони щодо неможливості спілкування з сином.

Суд враховує обставини, зазначені відповідачем, однак, відповідач може надавати відомості про себе у формі: телефонних дзвінків, листуванні, привітанні на дні народження, новорічні свята, але доказів того, що з його боку вчиняються такі дії, суду не надано.

Судом приймається до уваги те, що відповідач ОСОБА_3 здійснює міжнародні перекази грошових коштів на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання дитини, але ця обставина не може свідчити про той факт, що батько в повній мірі приймає участь у вихованні хлопчика. Всю відповідальність за виховання, навчання малолітнього ОСОБА_4 поклали на себе мати, вітчим та бабуся.

Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено фактів намагання відповідача брати участь у вихованні дитини у будь-який спосіб, окрім надання грошових коштів на утримання дитини, натомість встановлено факт його свідомого не бажання виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дитину, її здоров'я та займатись її вихованням.

Ця обставина підтверджується і особистим висловленням відповідача про те, що коли дитині виповниться 18 років, дитина сама вирішить спілкуватись їй з батьком чи ні, з чого суд робить висновок про те, що відношення дитини до батька до досягнення нею 18 річного віку, його не цікавить.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до положень ст. 214 СК України, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні органи адміністрації районів, районів в містах Києві та Севастополі, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, з наступними змінами та доповненнями, висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.

Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини обґрунтований і підлягає задоволенню, ОСОБА_3 повинен бути позбавлений батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки судом знайшов підтвердження той факт, що батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Позов ОСОБА_1 був пред'явлений 17.02.2015 року, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, які складаються з судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 243,60 грн. на користь позивача, а також судового збору у розмірі 487,20 грн. на користь держави за позовну заяву майнового характеру, адже позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст.164, 166, 180 СК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 17.02.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В.Березюк