Номер провадження: 22-ц/785/7774/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 11 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліменти на утримання дітей,

встановила:

18 червня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому ставив питання про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за період з 01 листопада 2012 року по 31 травня 2015 року в загальній сумі 9300 грн., які стягуються з нього на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 19 грудня 2012 року на користь відповідача на утримання трьох дітей.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що в період з 01 листопада 2012 року по 31 травня 2015 року діти проживали з ним та знаходились на його утриманні.

Крім того зазначив що, рішенням Саратського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року було визначено місце проживання дітей з батьком.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_4 просив його позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка та її представник позов не визнали, проти його задоволення заперечували з тих підстав, що до січня 2014 року діти проживали разом з відповідачкою.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 11 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково, а саме: звільнено його від сплати заборгованості за аліментами за період з кінця січня 2013 року по 13 лютого 2015 року в загальній сумі 7500 грн., а також стягнуто з ОСОБА_3 на його користь витрати по сплаті судового збору в сумі 243,6 грн. (а.с. 50).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що за період з кінця січня 2013 року по 13 лютого 2015 року неповнолітні діти сторін: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали разом з батьком позивачем у справі ОСОБА_4

З цих підстав, суд дійшов висновку про те, що позивача ОСОБА_4 слід звільнити від сплати аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання трьох вищезазначених неповнолітніх дітей у розмірі 300 грн. щомісячно за рішенням Саратського районного суду Одеської області від 19 грудня 2012 року у справі № 2-818/12, яке набрало законної сили 30 грудня 2012 року, у загальному розмірі 7500 грн.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Ті обставини, що рішенням Саратського районного суду Одеської області від 19 грудня 2012 року у справі № 2-818/12, яке набрало законної сили 30 грудня 2012 року, з позивача ОСОБА_4 на користь відповідачки ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 300 грн. щомісячно, підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами, у звязку з чим та на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

В даному випадку спірним є питання стосовно того, чи проживали вказані неповнолітні діти з батьком позивачем у справі, та якщо проживали, то який період часу, оскільки за цей час він має бути звільнений від сплати аліментів на її користь.

Так, рішенням Саратського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року у справі № 513/851/14-ц, яке набрало законної сили 10 листопада 2014 року, було визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем проживання батька ОСОБА_4 за адресою: с. Петропавлівка, вул. Садова, 64, Саратського району Одеської області (а.с.7-8).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем ОСОБА_4, а тому суд визначив їх місце проживання саме з батьком позивачем ОСОБА_4

Що стосується періоду, в який діти проживали з батьком до ухвалення вищевказаного судового рішення, то суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що згідно довідки Петропавлівської сільської ради Саратського району Одеської області № 396 від 30 липня 2015 року, всі троє дітей сторін з кінця січня 2013 року по 13 лютого 2015 року проживали з позивачем ОСОБА_4 за адресою: с. Петропавлівка, вулиця Садова, 64 Саратського району Одеської області та знаходились на його утриманні (а.с. 38).

Зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні також свідком ОСОБА_8, яка пояснила, що вона працює у Петропавлівській сільській раді Саратського району Одеської області, виконує обов'язки спеціаліста у справах дітей. Приблизно в кінці січня 2013 року до Петропавлівської сільської ради звернулась мати відповідачки - ОСОБА_9 і розповіла, що ОСОБА_3 вдома немає, а троє дітей проживають з батьком ОСОБА_4, якому не вистачає коштів на їх утримання. Після цього свідок з іншими працівниками Петропавлівської сільської ради відвідали ОСОБА_4 за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 і впевнились, що відповідачки вдома немає, а діти дійсно проживають з батьком, про що склали відповідний акт.

Згідно акту обстеження умов проживання позивача від 18 лютого 2013 року, неповнолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: с. Петропавлівка, вулиця Садова, 64 Саратського району Одеської області в одноповерховому житлового будинку з частковими зручностями. Зі слів дітей мати знаходиться в м. Одесі (а.с.9).

Таким чином, вищевикладені обставини підтверджені матеріалами справи, та не спростовані апелянтом ОСОБА_3, у звязку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду про встановлення періоду, в який неповнолітні діти сторін проживали з батьком позивачем ОСОБА_4

Згідно розрахунку заборгованості за аліментами від 21 травня 2015 року, проведеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Саратського районного управління юстиції вбачається, що заборгованість ОСОБА_4 за період з 01 листопада 2012 року по 31 травня 2015 року складає 9300 грн. (а.с.6).

У відповідності до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З огляду на викладене, та враховуючи, що в період з кінця січня 2013 року по 13 лютого 2015 року троє дітей сторін проживали з позивачем ОСОБА_4 і перебували на його утриманні, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами підлягають частковому задоволенню за період з кінця січня 2013 року по 13 лютого 2015 року в загальній сумі 7500 грн. (25 місяців х 300 грн.).

Доводи апелянта ОСОБА_3 стосовно того, що до січня 2014 року діти проживали з нею, колегія суддів, як і суд першої інстанції, не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи та спростовуються вищезазначеними доказами.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_10

ОСОБА_2