АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/3755/15-ц
Провадження № 22-ц-/790/8524/15 Головуючий І інстанції:Болибок Є.А.
Категорія: договірні Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданої в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів у сумі 25000 гривен.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що власником домоволодіння АДРЕСА_1 була її мати ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва від 16 червня 2011 року про право на спадщину за законом спадкоємцями по 1/2 частині спадкового майна є вона та її сестра ОСОБА_5.

Спочатку вони з сестрою домовились про продаж спадкового майна, а отриману від продажу суму розподілити згідно часток в спільній частковій власності порівну.

Однак, після проведення оцінки майна сестра повідомила, що тепер власником її 1/2 частки домоволодіння є її колишній чоловік ОСОБА_6, який отримав її частку згідно договору дарування від 27.05.2014 року.

Вона звернулася до ОСОБА_3 з пропозицію продати домоволодіння, яке є їх частковою спільною власністю, на що останній відповів відмовою.

ОСОБА_3 проживає в будинку, що є спільною власністю сторін та перешкоджає їй користуватися своєю часткою в спільному майні, як будинком так і земельною ділянкою, що підтверджується її зверненнями як до нього так і до Голови сільської ради с. Протопопівка та начальника Дергачівського РВ ГУ МВС України в Харківській області від 16.01.2015 року.

Вважаючи, що ОСОБА_3 з 2007 року безпідставно користується всім жилим будинком і всією площею земельної ділянки, тим самим порушує її права, з посиланням на вимоги ч. 3 т. 386 ЦК України ОСОБА_1 просила стягнути по 500 грн. щомісячно за користування її часткою домоволодіння протягом 50 місяців (50х500 = 25000), що є розумною платою за користування.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про його скасування та ухвалення нового, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядом справи достеменно встановлено, що сторони у справі є співвласниками житлового будинку №22 по вулиці Леніна в с. Протопопівка Дергачівського району Харківської області. кожному із них належить по ? частині вказаного будинку.

Між останніми не досягнуто домовленості про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, в судовому порядку це питання також не вирішувалося.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем на виконання вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_3 її права як власника ? частини житлового будинку не надано.

При цьому суд керувався тим, що ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» розяснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Між сторонами відсутня домовленість про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою їхньою власністю.

Відповідно до встановленого ст. 60 ЦПК України обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, ОСОБА_1 як до суду першої інстанції так і в ході апеляційного розгляду справи доказів на підтвердження неправомірності користування співвласником всім жилим будинком і всією площею земельної ділянки не надала.

Судова колегія вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює.

Висновок суду щодо обґрунтованості позовних вимог відповідає конкретним обставинам справи, погоджується зі вимогами ст.. ст.. 57-60, 64 ЦПК України, ст.. ст.. 319, 355, 358, 383, 386, 391 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -