Справа № 428/2834/15-ц
Провадження № 22ц/782/425/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Лісіциної А.І.

суддів - Романченка В.О., Лозко Ю.П.

за участю секретаря - Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування квартирою, відшкодування вартості безпідставно набутого майна та оренди житла, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування квартирою, відшкодування вартості безпідставно набутого майна та оренди житла, відшкодування моральної шкоди.

Позивач просив задовольнити позов в повному обсязі, захистити право особистої приватної власності на ? частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, усунувши йому як співвласнику квартири перешкоди в користуванні та розпорядженні нею, зобов'язавши ОСОБА_3 звільнити від особистих речей кімнату площею 14,20 кв. метрів. Виділити у користування позивачу кімнату площею 14,20 кв. метрів, ОСОБА_3 з неповнолітньою дитиною кімнату площею 17,0 кв. метрів, кухню, ванну кімнату, туалет, коридори, комору залишити у загальному користуванні, стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243,60 гривень. Пізніше ОСОБА_1 доповнив свої позовні вимоги і просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь відшкодування вартості безпідставно набутого майна в сумі 36 317 грн. 50 коп., відшкодування вартості орендованого житла в сумі 11 000 грн., моральну шкоду в сумі 20 000 грн. та судові витрати в сумі 810 грн., а всього в загальній сумі 68 127 (шістдесят вісім тисяч сто двадцять сім) гривень 50 копійок.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 липня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування квартирою, відшкодування вартості безпідставно набутого майна та оренди житла, відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду Луганської області з апеляційною скаргою, просив скасувати рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 вартості безпідставно набутого майна в сумі 36 317 грн. 50 коп., відшкодування вартості орендованого житла в сумі 11 000 грн., моральної шкоди в сумі 20 000 грн. та судових витрат в сумі 810 грн., а всього в загальній сумі 68 127 (шістдесят вісім тисяч сто двадцять сім) гривень 50 копійок. та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, правильно встановлені обставини справи та зроблений обгрунтований висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.

Так відмовляючи у позові в частині стягнення вартості майна, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме ті побутові предмети, на які надані до матеріалів справи - керівництво по експлуатації, гарантійні талони ( а.с. 52-80), бачили свідки, які були допитані у судовому засіданні за клопотанням позивача; що ці речі позивач залишив у квартирі у лютому 2012 року, коли виїхав на роботу до Росії; що ці побутові предмети знаходилися у спірній квартирі під час вселення у квартиру відповідачки .

Доводи апелянта про те,що суд не взяв до уваги відповідь відповідачки на вимогу ( а.с.97), в якій вона повідомляє позивача про можливість забрати свої речі у будь який час, як доказ визнання позову в цій частині, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки в цій відповіді не зазначено перелік майна,його вартість і в судовому засіданні відовідачка пояснила, що у квартирі дійсно є майно позивача, яке вона не утримує і неодноразово пропонувала позивачу забрати, але це не те майно, яке він зазначив у позові.

Колегія суддів погоджується також із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів вини відповідачки у спричиненні йому матеріальної та моральної шкоди.

Судом встановлено, що у лютому 2012 року позивач виїхав з квартири на роботу до РФ. У грудні 2012 року від нього до ОВС УВБ в Луганській області поштою надійшла заява, за результатами розгляду якої зроблений висновок ( а.с.47-48) Зі змісту цього висновку убачається, що на час перевірки заяви - грудня 2012 року ОСОБА_1. у м. Северодонецьку не знаходився, так як виїхав до РФ.

З договору оренди квартири ( а.с.49-50) вбачається, що він датований 10 грудня 2012 року, укладений строком на 5 років , з оплатою кожного місяця до 10 числа 500 грн. Відповідно до п.3.1 Договору орендна плата може змінюватися шляхом укладення нового договору, або додатком до цього, у податкових органах цей договір не зареєстровано.

З розписки ( а.с. 51) вбачається що власник орендованої квартири ОСОБА_5 одноразово у березні 2015 року получив від позивача 11000 грн за оренду квартири та комунальні послуги. При цьому з оглянутої у судовому засіданні цивільної справи № 2-428/13 Северодонецького міського суду за позовом ОСОБА_1. вбачається, що 26 вересня 2014 року представник позивача просив суд залишити без розгляду вимоги щодо вселення позивача у спірну квартиру, встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у її користуванні ( а.с.220) та ухвалою суду від 26 вересн 2014 року ці вимоги були залишенв без розгляду ( а.с.221).

За таких обставин колегія суддів вважає, що належних доказів того, що з вини відповідачки позивач мав орендувати квартиру, чим йому спричинено матеріальну шкоду у розмірі орендної плати 11000 грн та моральна шкода у розмірі 20000 грн .позивачем суду не надано.

Доводи апелянта стосовно того, що відповідачка незаконно у жовтні 2012 року вселилася у спірну квартиру, оскільки не отримала свідоцтва про право на спадщину колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину., а відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: