Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2511/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

01.12.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

ОСОБА_2 головуючої,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

при секретареві Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Новомиргородської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Жашківської районної державної адміністрації, - про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання та стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання та про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову посилалася на те, що з лютого 2010 року проживала однією сім?єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 23 лютого 2012 року у них народився син ОСОБА_7. Оскільки вона та відповідач проживали за різними адресами, то за їх взаємною згодою місце проживання дитини було визначено за її місцем проживання у м.Новомиргороді. Вона не створювала перешкод для спілкування батька с дитиною та дозволяла відповідачу брати дитину на деякий час за його місцем проживання. В порушення домовленості на початку 2015 року ОСОБА_6 взяв дитину, щоб поспілкуватися і не повернув, незважаючи на її вимоги.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на зазначене рішення позивачка просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з лютого 2010 року по серпень 2014 року сторони проживали однією сім?єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу.

За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ № 128501, яке видано відділом ДРАЦС Новомиргородського РУЮ у Кіровоградській області 06.04.2012 року.

Після припинення сімейних стосунків, з серпня 2014 року, дитина проживала з позивачкою. У січні 2015 року відповідач, за її згодою забрав дитину за місцем свого проживання, щоб поспілкуватися з нею, та відмовився повернути їй дитину, вважаючи, що син повинен проживати з ним, у зв»язку з чим звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним.

Статтею 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, у січні 2015 року між батьками дитини виник спір щодо місця його проживання. На час пред»явлення позову про відібрання дитини та розгляду справи судом рішення уповноваженого органу (органу опіки та піклування або суду) про визначення місця проживання ОСОБА_7 було відсутнє.

Правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини передбачені статтею 162 СК України, частиною першою якої встановлено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Відмовляючи у задоволенні позову про відібрання дитини з підстав, передбачених ч.1ст.162 СК України, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що на час ухвалення рішення спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини не вирішено, а тому відсутні підстави для негайного відібрання дитини і повернення її за місцем проживання позивачки.

У висновку органу опіки та піклування Новомаргородської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання сина сторін від 20.03.2015 року встановлено, що дитина з 30.12.2014 року проживає з батьком по вул.Центральній у с.Безпечна Жашківського району Черкаської області, де також проживають її дід, баба та дядько. Умови для проживання дитини добрі. З березня 2015 року дитина відвідує дитячий навчальний заклад «Сонечко» у с.Конела Жашківського району Черкаської області. Відповідач позитично характеризується за місцем проживання, працює. Як і позивачка він має необхідні якості для виховання дитини. Отже, небезбеки для життя або здоров»я дитини на час вирішення спору між її батьками про визначення її місця проживання немає.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що відповідач самочинно, без її згоди змінив місце проживання дитини, яке було визначено за їх згодою, не свідчать про неправильне вирішення судом першої інстанції справи із заявлених підстав, оскільки передбачені ч.1 ст.162 СК України правові наслідки застосовуються лише за наявності ознак протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання дитини, яка пов»язується, зокрема, з діями таких осіб, вчиненими всупереч закону або рішенню суду, на підставі яких дитина проживала з іншим із її батьків, або батьками.

Місце проживання дитини з позивачкою визначено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 01.12.2015 року.

Суд першої інстанції також вірно відмовив позивачці у задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки з січня 2015 року дитина фактично перебувала на утриманні батька, що не заперечується сторонами.

Наведене свідчить про те, що апеляційна скарга не містить передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, ч.1ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11.09.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: