Справа № 761/6408/15-ц
Провадження №2/761/3939/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 серпня 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Савицького О.А.

при секретарі Личак М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності. В квартирі зареєстровані - позивач, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та колишня дружина позивача - ОСОБА_2, шлюб з якою було розірвано 16 жовтня 2014 року. 4 березня 2015 року позивач та третя особа по справі - ОСОБА_3 уклали між собою шлюб та почали проживати в спірній квартирі. Позивач зазначає, що відповідач з метою недопущення можливості нормального проживання його нової сім'ї, створює умови, за яких проживання в квартирі є неможливим. За таких обставин позивач просить виселити відповідача з вказаної квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позові, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що відповідачка, як колишній член сім'ї власника квартири має право проживати в його квартирі навіть після розірвання шлюбу.

Треті особи вважають, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав зазначених позивачем та його представником.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази зібрані в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з пояснень позивача та матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Довідкою форми № 3 підтверджується, що в квартирі, крім її власника, яким є позивач, зареєстровані: ОСОБА_2 - колишня дружина позивача, ОСОБА_3 - теперішня дружина позивача, ОСОБА_4 - її дочка.

Наполягаючи на задоволенні позовних вимог, позивач зазначив, що відповідачка своєю поведінкою систематично створює умови для неможливого проживання разом з нею, його та його сім'ї.

Матеріалами справи підтверджується, що на протязі 2013 - 2014 років відповідачка неодноразово вчиняла адміністративні правопорушення пов'язані із несумісним проживанням з нею інших жильців спірної квартири. Так, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2013 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України. У вказаній постанові зазначено, що відповідач, 14.07.2013 року перебуваючи за місцем свого проживання ображала чоловіка нецензурними словами та кидалась на нього в бійку.

Крім того, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 12.11.2014 року ОСОБА_2 знову було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП України, яке вона вчинила 30.07.2014 року за місцем свого проживання, знову відносно свого чоловіка ОСОБА_1

Також відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 в грудні 2013 року нанесла дружині позивача ОСОБА_3 тілесні ушкодження, внаслідок яких остання потрапила в лікарню. Після чого ОСОБА_3 вимушена була звернутися до правоохоронних органів.

Слідчим відділом РУ ГУ МВС України Шевченківського району в місті Києві було відкрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за двома епізодами, щодо нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень та незаконне вивезення речей.

20 листопада 2014 року працівниками Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_2 було винесено офіційне застереження про недопустимість протиправної поведінки та недопущення порушень громадського порядку.

Однак, 21 лютого 2015 року, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_1, відповідачка знову спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_3

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як зазначено у ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку/квартири може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України.

Стаття 116 ЖК передбачає, що, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» п.17 роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Суд вважає, що під час розгляду справи було встановлено дві умови, обумовлені в законі, які необхідні для вирішення питання про виселення особи, які виникають внаслідок протиправних дій відповідачки, а саме: систематичне порушення правил співжиття та застосування до неї заходів попередження, які не дали позитивних результатів, а тому суд вважає за необхідне виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 57 - 60, 131, 208, 209, 212- 215, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: