У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Касьяна О.П.,Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» (далі ТОВ ОП «Шахта ім. Святої Матрони Московської») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що з 16 серпня 1999 року по 15 листопада 2011 року він працював у ДП «Шахта Новодзержинська», яке було перейменовано у ТОВ ОП «Шахта ім. Святої Матрони Московської». 15 листопада 2011 року його було звільнено з підприємства за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію. Однак остаточний розрахунок з ним був проведений 28 грудня 2011 року, що є порушенням ст. 116 КЗпП України, тому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 листопада 2011 року по 28 грудня 2011 року в сумі 12 265,80 грн та у зв'язку з цим відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Запорізької області від 25 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ТОВ ОП «Шахта ім. Святої Матрони Московської» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12 265,80 грн та на відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ ОП «Шахта ім. Святої Матрони Московської» просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам постановлене у справі судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, оскільки відповідач не провів кінцевий розрахунок з позивачем в день його звільнення. Крім того, відповідач відповідно до ст. 237-1 КЗпП України має відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Однак, такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Судом встановлено, що з 16 серпня 1999 року по 15 листопада 2011 року ОСОБА_6 працював у ДП «Шахта Новодзержинська», яке було реорганізовано в ТзДВ ОП «Шахта Новодзержинська», а потім перейменовано в ТОВ ОП «Шахта ім. Святої Матрони Московської».

Наказом ТзДВ ОП «Шахта Новодзержинська» № 223а-к від 29 листопада 2011 року ОСОБА_6 звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію.

В день звільнення з ОСОБА_6 не був проведений остаточний розрахунок.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st233>, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого, права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 <nau://ukrp710-12> у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України <nau://ukr/322-08|st233> у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, для звернення працівника до суду з вимогою про вирішення трудового спору щодо виплати середнього заробітку за час затримки проведення належного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та про виплату втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплати усіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів <nau://ukr92>» встановлені статтями 228 <nau://ukr/322-08|st228>, 233 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st233> строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st233> місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, остаточний розрахунок з позивачем було проведено 28 грудня 2011 року, що підтверджується довідкою, виданою ТОВ ОП «Шахта ім. Святої Матрони Московської» 27 червня 2014 року.

З позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позивач звернувся лише у травні 2014 року та не ставив питання про поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом.

З урахуванням вказаних вимог закону та обставин справи, суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України, не з'ясував фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме, чи не пропустив позивач строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, який відповідно до ст. 233 КЗП України складає три місяці, перебіг якого розпочинається з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судом з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права, і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко О.П. Касьян Г.І. Мостова