Справа № 462/7857/15 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/7938/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 6 листопада 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська пивна компанія" нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А :

5 листопада 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТзОВ «Львівська пивна компанія» на користь ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 158 грн. 62 коп.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 6 листопада 2015 року у прийнятті заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 про видачу судового наказу відмовлено, з підстав, передбачених ст. 96, 100 ЦПК України.

Ухвалу оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3. Вважає таку незаконною та неправосудною, поставновленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким задоволити заяву та видати судовий наказ, зобов»язати ТзОВ «Львівська пивна компанія» виплатити ОСОБА_2 зароблену, але не отриману заробітну плату в сумі 158 грн. 62 коп.

Мотивує тим, що згідно ч.3 ст.3 ЦПК України відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Суддя безпідставно зіславшись на відсутність доказів про невиплату заробітної плати постановила необгрунтовану, незаконну, неправосудну ухвалу. Не враховано рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року.

Суд не врахував, що ОСОБА_2 звільнений з роботи за прогули, а трудова книжка отримана його преставником ОСОБА_3 за рішенням суду в приміщенні Шевченківського ВДВС ЛМУЮ 10.08.2015 року, що свідчить про неможливість отримання ОСОБА_2 заробітної плати в сумі 158 гр. 62 коп. Зазначаючи в ухвалі про відсутність доказів на підтвердження обставин невиплати працівнику зазначеної суми заробітної плати, суд не врахував надані відомості про застраховану особу ОСОБА_2 Управління пенсійного фонду України Залізничного району м. Львова, що вважає доказом факту невиплати зарбітку його довірителю. Оскаржувана ухвала свічить про перешкоди доступу заявника до правосуддя.

Учасники процесу в судове засідання не з»явились.

У двох заявах, надісланих суду апеляційної інстанції в день призначений до розгляду справи за апеляційної скаргою, представник заявника ОСОБА_3 просить розгляд справи відкласти по причині його захворюванн, про що долучено копію листа непрацездатності до однієї із заяв.

Колегія суддів вважає можливим розгляд справи продовжувати з огляду на наступні оставини.

За даними розписки ОСОБА_2 16.12.2015 року особисто отримав судову повістку про явку до суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою поданою представником в його інтересах. Про причини неявки суду не повідомив, клопотаня про відкладення розгяду справи не надіслав. В апеляційній скарзі зазначено також про іншого представника інтересів заявника ОСОБА_4, в зв»язку з чим апеляційним судом і цю особу повідомлено про розгяд справи судом апеляційної інстанції. Судова повістка отримана ним 15.12.2015 року, згідно розписки. З врахуванням змісту довіреності від 26 січня 2012 року, чинної до 26 січня 2016 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 бути представником, в тому числі, у суді з правами визначеними ЦПК України, про що зазначено у довіреності. За даними матеріалів справи ОСОБА_3 є представником заявника, тому неможливість його явки до суду апеляційної інстанції, в тому числі з поважної причини, не може бути перешкодою для розгляду справи за апеляційною скаргою.

Відмовляючи у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи, колегія суддів враховує вимоги ст. 303 -1 ЦПК України. За змістом ч.1 цієї норми - апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом п»ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

За апеляційною скаргою у даній справі 7 грудня 2015 року винесено ухвалу про призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи відсутність даних про поважну причину неявки ОСОБА_2 в інтересах якого подано апеляційну скаргу, визначені законом стислі строки для апеляційного розгляду, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у тому числі за відсутності інших учасників процесу, що узгоджується з вимогами ч.2 ст. 305 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України - фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

У відповідності до положень Розділу ІІ ЦПК України «Наказне провадження»- судовий наказ є особливою формою судового рішення. Із заявою про його видачу може звернутися особа, якій належить право вимоги, в тому числі представник заявника. За змістом зазначеного розділу, суд не приймає рішення про видачу судового наказу з врахуванням показань свідків. За таких обставин не підлягає до задоволення клопотання представника заявника ОСОБА_3 про його допит як свідка в суді апеляційної інстанції про відомі йому обставини.

Клопотання зазначеної особи про огляд у судовому засіданні копій індивідуальних відомостей про застраховану особу від 08.09.2015 року, які долучено до справи та завірити відповідність їх оригіналу, що знаходиться у ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 судова колегія не знаходить обґрунтованим, оскільки такі оригінали суду апеляційної інстанції не скеровані, і крім того відсутні підстави допускати, що такі копії документів з Пенсійного фонду зняті не з оригінальних документів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, 5 листопада 2015 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТзОВ «Львівська пивна компанія» на користь ОСОБА_2 нарахованої але не виплаченої заробітної плати в сумі 158 грн. 62 коп.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 не виплачено нарахованої заробітної плати у розмірі 158 грн. 62 коп.

Проте з обґрунтованістю позиції суду про необхідність вирішення в зв»язку з цим питання про відмову у прийнятті заяви колегія суддів не погоджується.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати.

Згідно ст. 98 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається в суд у письмовій формі.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, в який подається заява;

2) ім'я (найменування) заявника та боржника, а також ім'я (найменування) представника заявника, якщо заява подається представником, їхнє місце проживання або місцезнаходження;

3) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік документів, що додаються до заяви.

3. Заява підписується заявником або його представником і подається з її копіями та копіями доданих до неї документів відповідно до кількості боржників.

4. До заяви, яка подається представником заявника, повинно бути додано документ, що підтверджує його повноваження.

5. До заяви про видачу судового наказу додаються документи, що підтверджують сплату судового збору та оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

6. До неналежно оформленої заяви застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Ч.3 ст. 100 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, про що постановляє ухвалу, у разі якщо:

1. заявлено вимогу, не передбачену ст. 96 цього Кодексу;

2. із заяви і поданих документів вбачається спір про право;

3. наявні обставини, зазначені у пунктах 2-5 ч.2 ст. 122 цього Кодексу.

Із наведенного слідує, що така підстава, як ненадання заявником доказів на підтвердежння нарахованої але не виплаченої заробітної плати, що є наслідком постановлення ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу не передбачена ч.3 ст.100 ЦПК України, перелік якої є вичерпним та поширеному тлумаченнню не підлягає.

З»ясувавши, що заява не відповідає вимогам ст. 98 ЦПК України, оскільки із переліку долучених до заяви документів не убачалось про невиплату нарахованої заробітної плати, суд повинен був застосувати положення ч.6 ст. 98 ЦПК України та залишити таку заяву без руху. При невиконанні вимог суду, у відповідності до положень п.3 ч.1ст. 100 ЦПК України вирішити питання про повернення заяви, що в силу вимог ч.1 ст. 101 ЦПК України не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував розяснення, що містяться у п.п. 5, 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року № 14, згідно яких вбачається, що за змістом статті 98, пункту 2 частини третьої статті 100, статті 103 ЦПК до заяви про видачу судового наказу додаються оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують матеріально-правову вимогу заявника. На такі документи поширюються вимоги статей 58 і 59 ЦПК щодо належності та допустимості доказів.

До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що оскільки питання відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу вирішене з порушенням процесуального закону, у суду апеляційної інстанції є підстави для скасування оскаржуваної ухвали з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. 303, 304 , п. 3 ст. 312, ст. 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 6 листопада 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному пордку не підлягає.

Головуючий

Судді