АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7519/15 Головуючий 1 інст. - Оксененко В.А.
Справа № 6-230/09 Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» грудня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2009 року по справі за поданням Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про заборону виїзду за кордон боржника ОСОБА_1,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції звернувся до суду з зазначеним поданням.

В обґрунтування свого подання посилався на те, що на виконанні у Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження по виконанню наказу Господарського суду Харківської області № 37/213-08 від 19 грудня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП НАК «Надра України» суми боргу в розмірі 203,00 грн., виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова № 2-4700/09 від 21 травня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ «Укрсиббанк» суми боргу в розмірі 77205,57 грн. та виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова № 2-10303/08 від 19 грудня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ ВТБ Банк суми боргу в розмірі 238477,16 грн.

Постановами державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 30 березня 2009 року, 17 квітня 2009 року та 28 липня 2009 року відкрито виконавчі провадження, які постановою від 24 квітня 2009 року та 04 серпня 2009 року об'єднані в зведене виконавче провадження.

Зазначив, що державним виконавцем вжиті необхідні заходи примусового виконання: направлені запити до установ та організації щодо наявності майна належного боржника, за якими отримані відповіді, із яких вбачається що за ОСОБА_1 зареєстровані транспортні засоби: VOLKSWAGEN POINTER (2005) , ТOYOTA CAMRY (2007) та частина квартира АДРЕСА_1. На даний час боржником не надано доказів оплати суми боргу чи пояснень несплати, у зв'язку з чим вважає, що боржник умисно ухиляється від сплати боргу.

Просив заборонити боржнику ОСОБА_1 виїжджати за кордон без вилучення паспортного документу, виконання рішення покласти на державну прикордонну службу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, № 26.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2009 року подання Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції - задоволено, заборонено ОСОБА_1 виїжджати за кордон до повного погашення заборгованості по виконавчому провадженню за виконавчими листами № 2-10303/08 від 19.12.2008 року, № 2-4700/09 року від 21.05.2009 року виданими Московським районним судом м. Харкова; за наказом № 37/213-08 року Господарського суду Харківської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу - скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні подання. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що він не ухиляється від виконання судового рішення, що до суду його не викликали, про дії судового виконавця йому не було повідомлено, не попередили його про наслідки несвоєчасного погашення заборгованості. Про заборгованість він знав та приймав заходи до її сплати.

Зазначив, що він є підприємцем і його діяльність пов'язана з роботою за кордоном, а у зв'язку з оскаржуваною ухвалою його діяльність зупинилась і зупинилось надходження коштів.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

При виконанні судових рішень порядок розгляду подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи - у праві виїзду за межі України регулюється ст. 377-1 ЦПК України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року із змінами та доповненнями державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, в тому числі зі сплати аліментів, покладені на них рішенням судів» від 6 червня 2008 року № 25-32/507 подання повинно відповідати вимогам, що визначені цим листом, а саме подання готується на бланку відповідного відділу державної виконавчої служби за підписом начальника цього відділу та обов'язково має містити обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх обов'язків.

В статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон, зокрема якщо боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов'язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Судом встановлено, що у зведеному виконавчому провадженні знаходяться на виконанні наказ Господарського суду Харківської області № 37/213-08 від 19 грудня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП НАК «Надра України» суми боргу в розмірі 203,00 грн., виконавчий лист Московського районного суду м. Харкова № 2-4700/09 від 21 травня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ «Укрсиббанк» суми боргу в розмірі 77205,57 грн. та виконавчий лист Московського районного суду м. Харкова № 2-10303/08 від 19 грудня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ ВТБ Банк суми боргу в розмірі 238477,16 грн. Постановами державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 20 травня 2009 року та 09 червня 2009 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме на транспортні засоби VOLKSWAGEN POINTER (2005) , ТOYOTA CAMRY (2007) та частина квартира АДРЕСА_1.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснила, що жодного разу державний виконавець Гордієнка А.А. не викликав, про відкриття виконавчого провадження та арешт майна йому не відомо, оцінка арештованого майна не проводилась та воно не реалізовувалось.

У зв'язку з підприємницькою діяльністю ОСОБА_1 неодноразово перетинав кордон і будь - яких зауважень від прикордонних служб не мав. Вперше його було зупинено Державною прикордонною службою при перетинанні кордону влітку 2015 року. У зв'язку з чим він звернувся до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції для з'ясування цього питання. При ознайомленні з виконавчим провадженням було встановлено, що ОСОБА_1 викликав державний виконавець тільки один раз у січні 2011 року, проте ОСОБА_1 про це не було відомо.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року із змінами та доповненнями, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Проте доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань, доказів того, що державний виконавець відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року із змінами та доповненнями здійснив всі необхідні заходи примусового виконання судових рішень матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань є підставою для відмови у задоволенні зазначеного подання за недоведеністю.

Постановляючи ухвалу, суд на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Оскільки ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні подання заявнику.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п.6 ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2009 року - скасувати і в задоволенні подання Московському відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії