У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мартинюка В.І., НаумчукаМ.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що наказом № 47-К від 6 квітня 2015 року її було звільнено з посади техніка 2-ї категорії служби газовимірювань та метрології Диканського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням посади. Вказане звільнення здійснено з порушенням трудового законодавства, оскільки її не було ознайомлено із наказом № 33 від 3 лютого 2015 року «Щодо введення в дію змін до штатних розписів структурних підрозділів філії», роботодавцем не було враховано її переважне право на залишення на роботі, не запропоновано іншу роботу на підприємстві, не повідомлено про розгляд профспілкою питання щодо скорочення посади, яку вона займала. Посилаючись на викладене, просила визнати протиправним та скасувати наказ Диканського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» № 47-К від 6 квітня 2015 року про звільнення її з посади, визнати звільнення незаконним, поновити на посаді техніка 2-ї категорії служби газовимірювань та метрології, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26 серпня 2015 року, в позові відмовлено.

ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що з 10 липня 1995 року до 6 квітня 2015 року ОСОБА_3 працювала в Диканському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Відповідно до наказу директора філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» від 3 лютого 2015 року № 33 «Щодо введення в дію змін до штатних розписів структурних підрозділів філії» вирішено привести чисельність та штат працівників структурного підрозділу у відповідність із затвердженими наказом публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 30 січня 2015 року № 34 змінами до штатних розписів.

4 лютого 2015 року техніка 2 категорії служби газовимірювань та метрології Диканського проммайданчика ОСОБА_3 було повідомлено про виведення займаної нею посади із штатного розпису відповідно до наказу директора філії управлінні магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» від 3 лютого 2015 року № 33 та про розірвання з нею трудового договору з 4 квітня 2015 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 47-К від 6 квітня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади техніка 2 категорії служби газовимірювань та метрології Диканського проммайданчика у зв'язку із скороченням посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_3 із займаною нею посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено з дотриманням законодавства, оскільки за два місяці до звільнення її було попереджено про скорочення посади, а від ознайомлення із списком вакантних на підприємстві посад вона відмовилась, що підтверджується актом № 1 від 4 лютого 2015 року. Крім того, оскільки 17 березня 2015 року за заявою позивача ОСОБА_3 її було виключено із членів первинної профспілкової організації Диканського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», то роботодавець не повинен був узгоджувати її звільнення з профспілковим комітетом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із такими висновками та залишив ухвалене ним рішення без змін. Апеляційний суд також виходив із того, що 4 лютого 2015 року та в день звільнення 6 квітня 2015 року позивач відмовилась із ознайомленням із списком вакантних посад, що свідчить про дотримання роботодавцем вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Повністю погодитись із такими висновками суду апеляційної інстанції неможливо.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, у разі розгляду справ про поновлення на роботі працівників, яких було звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З матеріалів справи вбачається, що 6 квітня 2015 року позивачу, яка на час звільнення займала посаду техніка 2 категорії служби газовимірювань та метрології Диканського проммайданчика, було запропоновано вакантну посаду прибиральника виробничих приміщень господарського забезпечення Решетилівського проммайданчика (а.с. 212, т.1).

Відповідно до наявного в матеріалах справи штатного розпису Диканського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», введеного в дію з 6 квітня 2015 року, тобто в останній день роботи позивача, в службі автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ наявна посада інженера І категорії (а.с. 173, т.1), яка була відсутня в штатному розписі станом на 20 лютого 2014 року (а.с. 165, т.1).

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не спростував доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не було запропоновано всіх наявних на підприємстві вакантних посад, які б відповідали кваліфікації позивача та не з'ясував, чи пропонувалась роботодавцем позивачу, зокрема, посада інженера І категорії в службі автоматики, контрольно-вимірювальних приладів, телемеханіки і АСУ і чи могла вона бути зайнята позивачем з урахуванням кваліфікаційних та інших вимог, які ставились до працівників, які могли претендувати на її зайняття.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, в зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук