_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4597/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря Бродецької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, яку надалі уточнив, та просить стягнути з ОСОБА_2 у відшкодуванні матеріальної шкоди 102 грн. 78 коп., у відшкодуванні моральної шкоди - 5000,00 грн. Крім того, просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., та стягнути суму понесених судових витрат.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, про що надав до суду письмові заперечення, просить відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що з постанови Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51,00 грн. за те, що 03 квітня 2015 року, приблизно о 09 годині 45 хвилин, ОСОБА_2 біля будинку № 22, по вул. Архитекторській, в м. Одесі, висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_3, погрожував фізичною розправою, чим скоїв дрібне хуліганство. Зазначена постанова набрала законної сили.

У постанові зазначено, що ОСОБА_2 висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_3, проте позивачам у справі є ОСОБА_1

Позивач не надав жодних доказів того, що відповідач спричинив йому якусь матерільну шкоду, внаслідок чого він поніс будь-які витрати на своє лікування, та не довів, вину відповідача у будь-якому погіршенні стану свого здоров'я.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, ураховує характер й обсяг моральних страждань, яких позивач в дійності зазнав з боку відповідача.

Суд вважає, що у відшкодуванні моральної шкоди слід відмовити, оскільки в цій цастині позовні вимоги не доведені.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слудством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, поушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди»відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач не довів, у чому саме полягає зміна способу його життя та наявність якихось зусиль для відновлення його попереднього способу життя.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, після дослідження обставин справи, перевірки їх наданими доказами, дійшов висновку, що за відсутності доказів позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10-11, 60, 61, ч. 3 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 102,78 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Пучкова І. М.