Справа № 201/9735/14-ц
Провадження № 2/201/4058/2015р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.07.2014р. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми вкладів по депозитним договорам та нарахованих відсотків. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем було укладено договори банківського строкового вкладу (депозит) в іноземній та національній валюті № SAMDN6328 від 11.05.2010р., № SAMDN513 від 11.05.2010р., № SAMDN2216 від 03.08.2010р., №SAMDN6261 від 26.07.2012р., № SAMDN7314 від 22.09.2009р., № SAMDNWF200 від 18.12.2013р. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ним було укладено 6 депозитних договорів. Починаючи з 11.04.2014р. відповідачем в односторонньому порядку було припинено нарахування та сплату процентів за вказаними договорами, заблоковано можливість за допомогою інтернет-банкінгу керувати своїми рахунками, отримувати виписки. 16.07.2014р. позивач направив банку заяву про дострокове розірвання зазначених договорів, однак ніякої відповіді не отримав, грошові кошти йому не повернуто.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2015р. в задоволенні позовних вимог йому було відмовлено (а.с .№ 148-153 т. № 1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.04.2015р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2015р. було змінено в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2015р. було залишено без змін (а.с. № 266-269 т. № 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгліду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2015р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2015р. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.04.2015р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. № 24-25 т. № 2).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 05.10.2015р. справу прийнято до провадження (а.с. 29 т.№2).

10.11.2015р. позивачем було уточнено позовні вимоги (а.с. № 32-35 т. № 2). Загалом позивач по шести депозитним договорам з відповідача просив стягнути суми банківських вкладів в розмірі 93609,32 грн., 77579,42 євро, 30670,45 дол. США

В ухвалі ВССУ від 02.09.2015р., яка є обовязковою для виконання, зазначено, що в матеріалах справи було відсутнє клопотання банку про витребування у позивача оригіналів доказів, що і стало підставою для скасування рішень суду 1-ї та 2-ї інстанцій.

Таке клопотання до суду представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано 01.12.2015р. (а.с. № 44 т. № 2), та отримано в цей же день представником позивача.

03.12.2015р. представником позивача до суду надано письмові пояснення з приводу відсутності у позивача оригіналів укладених з банком депозитних договорів (а.с. № 48 т. № 2).

Представник позивача ОСОБА_2 (діє за довіреністю від 16.07.2014р. - а.с. № 36 т. № 2) позовні вимоги в уточненій редакції від 10.11.2015р. підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_3 (діє за довіреністю від 17.02.2014р. а.с. № 39 т. № 2) та ОСОБА_4 (діє за довіреністю від 03.12.2014р. а.с. № 45 т. № 2) позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що відповідач не є належним відповідачем у справі, оскільки АНО «Фонд захисту вкладників» придбала права вимог по вкладам і здійснення компенсаційних виплат, у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, на думку представників банку, позивач не довів існування спірних правовідносин між сторонами, наявність стягуваних грошових коштів на рахунку та невиконання відповідачем взятих на себе договором зобовязань, оскільки обовязок подання доказів покладається на сторін. До своїх додаткових письмових пояснень від 18.12.2015р. представник відповідача надала ухвалу ВССУ від 07.10.2015р. в аналогічному спорі , яка підтверджує, що за таких же обставин, що і у справі за позовом ОСОБА_1 (ненадання оригіналів депозитних договорів, квитанцій про внесення грошових сум), ВССУ залишив рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яким відмовлено у задоволені позову, без змін (а.с. № 78-83 т. № 2).

Суд, вислухав представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані ст. 626-639, 1058, 1059, 1068 ЦК України, п. 8 глави 2 розділу Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затверджена постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. № 174 (далі - Інструкція) та п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003р. № 516 (далі Положення).

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідків недодержання письмової форми договору.

Згідно зі ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, яка вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03.12.2003р. № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12.11.2003р. № 492 та зареєстрованої в МЮУ 17.12.2003р. за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління НБУ від 14.08.2003р. № 337, зареєстрованої в МЮУ 05.09.2003р. за № 768/8089.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Результат аналізу ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03.12.2003р. № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12.11.2003р. № 492 та зареєстрованої в МЮУ 17.12.2003р. за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління НБУ від 14.08.2003р. № 337, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. (справа № 6-96цс14) та постанові Верховного Суду України від 29.10.2014р. (справа № 6-118цс14).

Позивач по тексту позову посилався на те, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділеннях, що розташовані в м. Севастополі АРК, були укладені договори банківських строкових вкладів (депозити) у національній та іноземній валюті.

Представником позивача в судовому засіданні 09.12.2015р. (на вимогу представника відповідача від 01.12.2015р. про надання оригіналів цих договорів) були надані ксерокопії наступних договорів банківських строкових вкладів:

- № SAMDNWFD200 від 18.12.2013р., сума вкладу 68 257 грн. 17коп. (а.с. № 53 т. № 2);

- № SAMDN7314 від 22.09.2009р., сума вкладу 28, 08 евро (а.с. № 55 т. № 2);

- № SAMDN6261 від 26.07.2012р., сума вкладу 26 814, 45 дол. США (а.с. № 57 т. № 2);

- № SAMDN2216 від 03.08.2010р., сума вкладу 113 грн. 05коп. (а.с. № 62 т. № 2);

- № SAMDN6328 від 11.05.2010р. ,сума вкладу 41 536, 06 евро (а.с. № 68 т. № 2);

- № SAMDN513 від 11.05.2010р., сума вкладу 26 801, 41 евро (а.с. № 64 т. № 2).

Крім того, представником позивача в цьому ж судовому засіданні для огляду були надані оригінали ощадних книжок (пластикові картки), квитанції про внесення грошових коштів на рахунок, частина з яких була в оригіналах, а частина ні, що засвідчено судом (а.с. № 53-71 т. № 2).

Аналіз наданих представником позивача документів дозволяє зробити суду висновок про наступне:

-По договору № SAMDNWFD200 від 18.12.2013р.:

відсутній оригінал договору банківського вкладу № SAMDNWFD200 від 18.12.2013р., надана представником позивача квитанція про внесення грошових коштів на рахунок не містить печатки банківської установи, а також не містить електронно-цифрового підпису (ЕЦП) банку, таким чином не може прийматись як належний та допустимий доказ, оскільки не відповідає вимогам щодо оформлення документу (а.с. № 53-54 т. № 2);

-По договору № SAMDN7314 від 22.09.2009р.:

відсутній оригінал договору банківського вкладу № SAMDN7314 від 22.09.2009р., відсутня квитанція про внесення грошових коштів на рахунок (а.с. № 55-56 т. № 2);

-По договору № SAMDN6261 від 26.07.2012р.:

відсутній оригінал договору банківського вкладу № SAMDN6261 від 26.07.2012р., відсутня квитанція про внесення грошових коштів на рахунок, надана представником позивача виписка за рахунком не може сприйматись як належний та допустимий доказ, оскільки ця виписка станом на 13.06.2012р. (а.с. № 57-58, 60, 61 т. № 2). Крім того, за цим договором номер ощадної книжки (пластикової картки) не збігається з номером договору (а.с. № 59 т. № 2).

-По договору № SAMDN2216 від 03.08.2010р.:

відсутній оригінал договору банківського вкладу № SAMDN2216 від 03.08.2010р., відсутня квитанція про внесення грошових коштів на рахунок (а.с. № 62-63 т. № 2);

-По договору № SAMDN6513 від 11.05.2010р.:

відсутній оригінал договору банківського вкладу № SAMDN6513 від 11.05.2010р., надана квитанція про внесення на рахунок грошових коштів не містить підпису платника, а також внесена за квитанцією сума значно нижча за суму заявлену у позові (а.с. № 64-67 т. № 2);

-По договору № SAMDN6328 від 11.05.2010р.:

відсутній оригінал договору банківського вкладу № SAMDN6328 від 11.05.2010р., надана квитанція про внесення на рахунок грошових коштів не містить підпису платника, а також внесена за квитанцією сума значно нижча за суму заявлену у позові (а.с. № 68-71 т. № 2).

Крім того, поза увагою суду не може залишитися той факт, що надані представником позивача виписки по рахункам від 21.07.2014р. (а.с. № 54, 56, 61, 63, 66-67, 70-71 т. № 2) , по-перше, містять інформацію щодо залишку на рахунку станом на березень 2014р., по-друге, в довідках зазначено, що вони видані Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ ПриватБанк, діяльність якого припинена ще у квітні 2014р. (а.с. № 85 т. № 1). Вказані довідки не посвідчено повноважною особою ПАТ КБ ПриватБанк.

Довідка ПАТ КБ ПриватБанк від 14.03.2014р., яка була звірена з оригіналом під час розгляду справи Апеляційним судом Дніпропетровської області (а.с. № 125 т. №1) не може самостійно свідчити про наявність грошових коштів на рахунках на день розгляду справи.

Факт зняття позивачем 16.07.2014р. залишку коштів на його зарплатному рахунку жодним чином не є належним та допустимим доказом внесення ОСОБА_1 грошових коштів по шести депозитним договорам та наявності коштів на цих рахунках на сьогоднішній день. Зняття залишку заробітної платі позивачем 16.07.2014р., по-перше, ніякими доказами не підтверджено, по-друге, не є предметом спору за позовом ОСОБА_1 у цій справі.

Наявність у позивача оригіналів 5 з 6 ощадних книжок (пластикових карток), які за номерами збігаються з номерами ксерокопій договорів, не є підтвердженням внесення ОСОБА_1 грошових коштів на рахунки. Між тим, я зазначалося вище договір банківського внеску є реальним та набуває чинності з моменту внесення грошових коштів.

Таким чином, надані виписки не мають сприйматись як належний та допустимий доказ у розумінні ст. 60 ЦПК України, оскільки за своїм змістом та формою не містять інформації щодо предмету доказування.

Підводячи підсумок, слід зазначити, що договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Так, в самій ухвалі ВССУ України від 02.09.2015р. по цій справі зазначено, що виконання зобовязань за договором доводиться сторонами. При цьому вкладник повинен довести укладення договору банківського вкладу (депозиту) і внесення коштів на рахунок, а банк має довести виконання покладених на нього договором обовязків щодо виконання умов договорів банківських вкладів (депозитів), збереження грошей та їх повернення (а.с. № 24-25 т. № 2).

З наданих суду доказів вбачається, що у позивача відсутні оригінали спірних договорів. Надані до справи копії не можуть сприйматись судом як належний та допустимий у розумінні ст. 60 ЦПК України доказ.

Суд вважає, що суттєве значення для вирішення справи має надання позивачем саме оригіналів документів, з наступних підстав.

Загальновідомим фактом є те (і не потребувало доведенню у розумінні ч. 2 ст. 61 ЦПК України), що на окупованій території АРК орган країни - окупанта АНО ФЗВ, за рахунок майна відповідача?, здійснює виплати вкладникам ПАТ КБ ПриватБанк, договори якими були укладені з філією Кримське ГРУ ПАТ КБ ПриватБанк. При цьому виплати здійснюються на підставі оригіналів документів, у тому числі договору депозитного вкладу та платіжного документу про внесення за ним коштів.

На електронну пошту ПАТ КБ „ПриватБанк надходять і рішення судів тимчасово окупованої території АРК про стягнення з ПАТ КБ „ПриватБанк грошових сум за позовами вкладників, ухвали (постанови) про арешт майна банку (а.с. № 86-95, 185-186, 191-207 т. № 1).

З урахуванням цього, відсутність оригіналів документів у вкладників може свідчити про звернення останніми за виплатами до АНО ФЗВ (за рахунок майна банку). Доказів зворотного позивачем суду не надано. Напроти, представник позивача на запитання головуючого так і не зміг пояснити, як так сталося, що жоден з шести депозитних договорів (за різні роки) у позивача не зберігся та з цього приводу не може бути предявлений суду для огляду.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 57 ЦПК України визначено, що дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Вимоги до письмових доказів встановлені ст. 64 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення сум банківських вкладів по шести депозитним договорам № SAMDNWFD200 від 18.12.2013р., № SAMDN7314 від 22.09.2009р., № SAMDN6261 від 26.07.2012р., № SAMDN2216 від 03.08.2010р., № SAMDN6328 від 11.05.2010р., № SAMDN513 від 11.05.2010р. на загальну суму 93 609,32 грн., 77 579,42 євро, 30 670,45 дол. США задоволенню не підлягають.

Що стосується підстав відмови у задоволені позовних вимог, то суд не може положити в основу відмови у позові ті заперечення відповідача, що стосуються того, що начебто ПАТ КБ „ПриватБанк є неналежним відповідачем у справі з огляду на положення Закону України „Про визначення прав і свобод громадян і правовий режим на тимчасово окупованій території України. Так, позивач є громадянином України, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. № 6, 8 т. № 1), а місцезнаходженням ПАТ КБ „ПриватБанк є м. Дніпропетровськ.

Обговорюючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позивач по тексту свого позову від 22.07.2014р. зазначав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір та в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено повністю, судові витрати по справі відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 626-639, 1058, 1059, 1068 ЦК України, п. 8 глави 2 розділу Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затверджена постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. № 174, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003р. № 516, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко