провадження 2/331/2177/15
справа 331/8704/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Качан К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № ZPXRRX48310604 від 06.04.2007 року ОСОБА_1 отримала у позивача кредит у розмірі 2 638,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно Умов.

ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 18 жовтня 2013 року утворилась загальна заборгованість за кредитом у розмірі 48 883 грн. 53 коп., із яких: 12 485 грн. 87 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 686 грн. 80 коп. - заборгованість за комісією за користування кредитом, 32 906 грн. 88 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована складова) та 2 303 грн. 98 коп. - штраф (процентна складова).

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму боргу і судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала на підставах, зазначених у позові..

Відповідачка і її представник проти позову заперечують, просять застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав:

судом встановлено, що 06 квітня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», із заявою, на підставі якої відповідачу було надано кредит у розмірі 2 638 грн. 80 коп. зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 05 квітня 2008 року включно.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із випискою за рахунком № 2936, відкритим на ім'я ОСОБА_1, останній платіж нею було здійснено 28 квітня 2014 року (а. с. 88), про що не заперечувала і сама відповідач (а. с. 62).

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Підставою для збільшення позовної давності є договір.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, Умови і Правила надання банківських послуг підписані головою правління банку, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід»ємності від Заяви позичальника. У заяві не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода ОСОБА_1 на укладання кредитного договору з урахуванням вказаних Умов, на які посилається позивач, не має, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою позичальника, строк виконання за якою встановлений до 05.04.2008 року. Тому, треба застосовувати загальну позовну давність строком 3 роки. Банк мав звернутися до суду у квітні 2011 року, проте, звернувся до суду у жовтні 2013 р., пропустив строк позовної давності без поважних причин.

Представник позивача наполягає на тому, що, сплативши у квітні 2014 року заборгованість, відповідачка своєю дією перервала позовну давність. Однак, суд не приймає до уваги цей довід, так як оплата грошових коштів у квітні 2014 року була здійснені поза межами строку позовної давності.

Відповідачка заявила про застосування строку позовної давності.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст.10,11,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 дні з дня його проголошення.

Суддя Смолка І.О.