У х в а л а

іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому просив суд визнати недійсними договори від 21 вересня 2007 року, а саме: кредитний договір № 223-РБФ та договір іпотеки.

На обґрунтування позову зазначив, що 21 вересня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ним був укладений кредитний договір № 223-РБФ, відповідно до якого на строк до 20 вересня 2019 року йому був наданий кредит в розмірі 41700 доларів США зі сплатою 12,5 % річних. 05 березня 2009 року між ними також були укладені додаткові угоди №№ 1, 2. 21 вересня 2007 року з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором № 223-РБФ між відповідачем та ним був укладений договір, згідно якого в іпотеку передані незавершений будівництвом будинок з надвірним будівлями та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1100 га по АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що у момент укладення кредитного договору банком було порушено вимоги ч. 2, 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2.4, 3.2, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а саме з ним не було проведено відповідачем переддоговірної роботи, не повідомлено про можливі форми кредитування та відмінності між ними, про орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуг за оформлення договору про надання споживчого кредиту, банк належним чином не повідомив, що валютні ризики, несе споживач, що позбавило його можливості оцінити доцільність отримання кредиту, приховавши таку інформацію банк ввів його в оману, вважає умови кредитного договору несправедливими, що є підставою для визнання його недійсним, а також не дійсним і договір іпотеки.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 17 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні правові підстави для визнання спірних договорів недійсними, оскільки позивач не надав доказів укладення оспорюваних договорів з порушенням норм чинного законодавства, не довів ненадання банком належної інформації, введення його в оману при укладанні оспорюваних договорів, наявність умислу в діях банку, не навів підстав визнання діяльності відповідача нечесною підприємницькою діяльністю.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко