Номер провадження: 22-ц/785/9759/15
Головуючий у першій інстанції Івченко В. Б.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договорами позики із спадкодавця,

в с т а н о в и л а:

13 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, а після його смерті до його правонаступника ОСОБА_5, який згодом неодноразово уточнювала, обґрунтовуючи вимоги тим, що 12 лютого 2013 року між нею та ОСОБА_6 укладено договір позики грошових коштів в розмірі 40750 грн. на строк до 01 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М., зареєстрований в реєстрі за №120. У встановлений строк позичальник борг не повернув. Розмір заборгованості за договором позики з урахуванням уточнень становить 44768, 79 грн., з яких сума основного боргу - 40750 грн., інфляційні витрати за період з 02 серпня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - 3094,19 грн., три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення з 02 серпня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - 924, 60 грн.

10 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_6 укладено договір позики грошових коштів в розмірі 98835,05 грн. на строк до 28 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крицьким О.В. І.М., зареєстрований в реєстрі за №833. У встановлений строк позичальник борг не повернув. Розмір заборгованості за вказаним договором позики становить 168970 грн., з яких сума основного боргу - 98835,05 грн., інфляційні витрати за період з 29 грудня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - 6343,68 грн., три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення з 29 грудня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - 1031,68 грн., пеня в розмірі 0,5% за кожний день прострочення - 62760,26 грн.

Всього сума заборгованості за договорами позики від 12 лютого 2013 року та 10 квітня 2013 року становить 213739,46 грн., з яких сума основного боргу - 139585,05 грн., пеня 62760,26 грн., інфляційні витрати - 9437,87 грн., три процента річних - 1956,28 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем першої черги є його матір ОСОБА_5, яка 21 жовтня 2014 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, й є його правонаступником щодо повернення боргу за договорами позики в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Спадкоємцем за заповітом був ОСОБА_9, який 21 жовтня 2014 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 526, 530, 625, 1046, 1049, 1218, 1219, 1281, 1282 ЦК України, позивачка ОСОБА_3 просила суд залучити до участі у справі у якості правонаступника померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_5, та стягнути з ОСОБА_5 на її користь заборгованість за договорами позики в розмірі 213739,46 грн., з яких сума основного боргу - 139585,05 грн., пеня 62760,26 грн., інфляційні витрати - 9437,87 грн., три процента річних - 1956,28 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 2265,44 грн. (а.с. 2-5, 63-66, 135-136, 141-143).

Правонаступник боржника ОСОБА_6 - ОСОБА_5, в судове зсідання не з'явилася, але надала письмові пояснення, у яких проти позову заперечувала й зазначала, що зобов'язання із договорів позики нерозривно пов'язане з особою боржника й не може бути виконано іншою особою, тому вимоги, які випливають з даної категорії правовідносин правонаступництва не допускають (а.с. 31-32).

Заочним рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено. Суд стягнув з відповідачки ОСОБА_5 на її користь заборгованість за договорами позики в розмірі 213739,46 грн., з яких сума основного боргу - 139585,05 грн., пеня 62760,26 грн., інфляційні витрати - 9437,87 грн., три процента річних - 1956,28 грн., та суму судового збору 2265,44 грн. (а.с. 148-150).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року заява відповідачки ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с. 166-167).

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_5 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права (а.с. 180-181).

Відповідачка ОСОБА_5 та її представник Іваненко С.В. в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи сповіщені належними чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у даному випадку їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи і не порушує право на доступ до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_5, пояснення на апеляцію представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зв'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, незалежно від сплати центів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 лютого 2013 року між позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір позики грошових коштів в розмірі 40750 грн. на строк до 01 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М., зареєстрований в реєстрі за №120, що підтверджується оригіналом договором позики від 12 лютого 2013 року (а.с. 144).

У встановлений строк позичальник не повернув борг. Розмір заборгованості за вказаним договором позики з урахуванням уточнень становить 44768, 79 грн., з яких сума основного боргу - 40750 грн., інфляційні витрати за період з 02 серпня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - 3094,19 грн., три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення з 02 серпня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - 924, 60 грн.

10 квітня 2013 року між позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір позики грошових коштів в розмірі 98835,05 грн. на строк до 28 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крицьким О.В. І.М., зареєстрований в реєстрі за №833, що підтверджується оригіналом договором позики від 12 лютого 2013 року (а.с. 145).

У встановлений строк позичальник не повернув борг. Розмір заборгованості за вказаним договором позики становить 168970 грн., з яких сума основного боргу - 98835,05 грн., інфляційні витрати за період з 29 грудня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - 6343,68 грн., три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення з 29 грудня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - 1031,68 грн., пеня в розмірі 0,5% за кожний день прострочення - 62760,26 грн.

Всього сума заборгованості за договорами позики від 12 лютого 2013 року та 10 квітня 2013 року становить 213739,46 грн., з яких сума основного боргу - 139585,05 грн., пеня 62760,26 грн., інфляційні витрати - 9437,87 грн., три процента річних - 1956,28 грн., що підтверджується належними розрахунками позивачки ОСОБА_3, які не спростовані відповідачкою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_6 помер (а.с. 91).

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

У частині 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Із копії спадкової справи №317/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 вбачається, що після його смерті відкрилась спадщина на частину від 581/1000 частин квартири АДРЕСА_1, загальною площею 98,06 кв.м., що належить йому та його матері ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 2002 року в рівних частках (а.с. 109).

Спадкоємцем першої черги є матір померлого - ОСОБА_5, яка 21 жовтня 2014 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 102).

Спадкоємцем за заповітом був ОСОБА_9, який 21 жовтня 2014 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини (а.с. 90, 96, 97, 98).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позичальник ОСОБА_6 не виконав взяті на себе зобов'язання за договорами позики в строк, що передбачений договором, після його смерті його правонаступником щодо повернення боргу за договорами позики є відповідачка ОСОБА_5, яка прийняла спадщину, в межах вартості майна, одержаного в спадщину, Тому права позивачки були порушені і у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 213739,46 грн., з яких сума основного боргу - 139585,05 грн., пеня 62760,26 грн., інфляційні витрати - 9437,87 грн., три процента річних - 1956,28 грн.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Доводи відповідачки ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд не звернув уваги на те, що зобов'язання із договору позики нерозривно пов'язане з особою боржника й не може бути виконано іншою особою, тому вимоги, які випливають з даної категорії правовідносин, правонаступництва не допускають, не приймаються до уваги за таких підстав.

Статтею 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно із 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 1218, 1219, 1282 ЦК України, можна дійти до висновку про те, що зобов'язання з договору позики не пов'язані нерозривно з особою боржника й входять до складу спадщини.

Посилання відповідачки ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд не звернув уваги на те, що вона не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом й тому не може нести відповідальність за борги спадкодавця, не приймаються до уваги за таких підстав.

У частині 1 ст. 1297 ЦК України зазначено, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У п. 27 постанови № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Як зазначено у п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК).

За таких обставин, у випадку ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Безпідставними є і посилання відповідачки на те, що суд неправильно застосував процесуальне правонаступництво, передбачено ст. 37 ЦПК України, не зупинив провадження у справі до вступу у справу правонаступника боржника ОСОБА_6 та не вирішив питання про зупинення провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з достовірністю встановив, що є законні підстави для задоволення позову.

До апеляційної скарги відповідачка не надала ніяких доказів, які спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік