Справа № 367/2917/15-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді: Шестопалової Я.В.

при секретарі: Гаркуша Ю.В.

за участю ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька та оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька та оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона та ОСОБА_3 у шлюбі не перебували, але проживали однією сімєю більше пяти років. Мають спільну дитину, доньку - ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області від 30.11.12р., актовий запис № 601. У грудні 2014 року відповідач залишив сімю та почав ухилятися від свого обовязку утримувати дитину, матеріальної допомоги ненадає, чим ставить позивачку у тяжке матеріальне становище. Дитина потребує особливого лікування, оскільки має із народження діагноз - двобічна вроджена клишоногость, дисплазія кульшових суглобів, що підтверджується довідкою виданою ДУ «Інститут травмотології та ортопедії НАМН України» від 21.10.2014 року. На позивачка самостійно виховує дочку, матеріально її утримує та належним чином піклується про її стан здоров,я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Втім відповідач з часу залишення сім, ї не бере участі у вихованні дитини, ніяким чином про неї не піклується, не проявляє заінтересованості в її подальшому житті, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я. Оскільки дитина хворіє, позивачка має намір вивести її за кордон, а саме до Російської Федерації на термін з 15.06.15 до 05.07.15, з метою медичного обстеження та відпочинку, та побачення з хрещеним батьком дитини. У зв'язку з виниклою необхідністю позивачка у березні 2015 року звернулася до ОСОБА_3 з проханням дати дозвіл на виїзд дитини за кордон з 15.06.15 по 05.07.15р. проте відповідач безпідставно відмовляється надати у передбаченому законом порядку дозвіл на виїзд дитини, чим чинить перешкоди у здійсненні позивачкою заходів спрямованих на покращення здоров,я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Оскільки дії відповідача суперечать інтересам дитини просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до Російської Федерації, у період з 15.06.15 по 05.07.15р. без дозволу (згоди) та супроводу батька - ОСОБА_3.

У судове засідання позивачка не з,явилась, причини неявки суду не відомі, була повідомлена належним чином.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, доповнив їх тим, що усі витрати за медичне обстеження та проживання у Російській Федерації позивачки з дитиною бере на себе хрещений батька дитини - ОСОБА_6, тому позивачка хоче використати можливість по отриманню допомоги, оскільки на даний момент вона безробітня, і знаходиться в тяжкому матеріальному становищі. Вважала, що відмова відповідача у наданні згоди на виїзд їх неповнолітньої доньки за кордон не відповідає інтересам неповнолітньої ОСОБА_5. Просила позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні відповідач по справі позов не визнав в повному обсязі та суду пояснив, що приблизно у листопаді 2014 року позивачка пішла від нього та з того моменту він не бачив ні її ні дитину. ОСОБА_7 не відповідає на його дзвінки та йому не відомо де в теперішній час вона проживає з дитиною. Також пояснив, що дійсно із народження його дочка ОСОБА_5 перебуває під наглядом лікарів та їй призначено лікування, яке під час сумісного їх проживання вони з позивачкою регулярно проводили. Крім того, він вважає, що дача дозволу на виїзд за кордон, а саме до російської Федерації, його неповнолітньої доньки є небезпечним для життя та здоровя, через складну та загострену ситуацію, що виникла між Україною та Російською Федерацією, а також те що на сході країни проводиться АТО. Також повідомив про те що дитину йому не дають для побачень, на його дзвінки не відповідають і взагалі незнає де зараз його дочка, звідки зявився хрещений батько та ким є ця особа. Вважав, що лікування та медичний догляд, який проводиться в Україні достатній, оскільки проводиться у хорошому медичному центрі під наглядом гарних лікарів, і немає потреби з такою метою виїзджати до Росії. Також повідомив суд про те, що приймав участь у лікуванні доньки, а аме возив її на огляд кожні пів року, як було рекомендовано лікарями, а в теперішній час позбавлений такої можливості, через те, що позивачка не надає йому інформації щодо місцезнаходження дитини. Зазначив, що любить свою дочку та хвилюється за її долю. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, що приймають участь у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у шлюбі не перебували, але проживали однією сім'єю більше п'яти років, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області від 30.11.12р., актовий запис № 601 (а.с.8).

Приблизно з листопада 2014 позивачка та відповідач не проживають однією сім'єю, та дитина проживає із матір,ю за адресою: АДРЕСА_1. окремо від батька.

Відповідно до копії довідки виданої ДУ «Інститут травмотології та ортопедії НАМН України» від 21.10.2014р. ОСОБА_5, 2012р.н. була обстежена лікарем ОСОБА_8 з приводу діагнозу - «Двобічної вродженої клишоногості, стан на етапі лікування по методу Понсетті. Дисплазія кульшових суглобів.» та лікарем були надані рекомендації: Спати в брейсах, взуття «Антиварус» + викладка 1-го пальця, ЛФК (кругові рухи в кульшових суглобах до 400 разів на добу, віт. Д (вігантол) 5 крапель в пахмурний день. Та поставлений контроль через шість місяців. (а.с. 9)

Як вбачається з копії Констультативного висновку ТОВ «Медицине об,єднання «ОНА»», що розташоване у м. Санкт-Петербург, Російської Федерації від 11 квітня 2015 року, громадянки ОСОБА_5, віком 2 роки 6 місяців рекомендована консультація в «ФГБУ НИИ детском ортопедическом институте им. Г.И. Турнера» для визначення подальшої тактики лікування.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_6, громадянина Россійської Федерації від 22.04.2015р. до компетентних органів, та копії запрошення запрошенням на в,їзд до Російської Федерації виданого 07.07.2011р. останній запрошує ОСОБА_4 до Російської Федерації у період з 15.06.15 по 05.07.15р. з метою медичного обстеження доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 н., та бере на себе усі витрати пов,язані із перебуванням у Російської Федерації. (а.с. 10-11)

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Судом встановлено, що позивачка просить надати їй дозвіл виїхати із дитиною до Російської Федерації для медичного обстеження з приводу хвороби дитини. Втім у судовому засіданні відповідач пояснив і це підтверджується наданими представником позивачки доказами малолітній дитині ОСОБА_5 вже проведено медичне обстеження та призначене лікування, про що свідчить довідка видана ДУ «Інститут травмотології та ортопедії НАМН України» від 21.10.2014р.

Ні позивачем ні представником позивача суду не надано жодних доказів на підтвердження їх доводів про необхідність обстеження малолітньої дитини ОСОБА_5 саме за межами України у медичному закладі Російської Федерації.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснив, що він приймав участь у лікуванні дитини та сам возив дитину до лікарів до того часу поки позивачка не пішла від нього у листопаді 2014р. і забрала дитину. На теперішній час йому не відомо місце перебування дитини, її стан здоров,я, а тому вважав, що виїзд дитини за кордон не відповідає її інтересам.

До того ж, згідно із вимогами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Принцип 7 Декларації прав дитини передбачає, що забезпечення інтересів дитини повинно бути керуючим принципом для тих, хто відповідальний за його освіту і навчання; ця відповідальність лягає перш за все на батьків.

Суд, проаналізувавши надані позивачкою докази на підтвердження своїх доводів вважає, що надання такого дозволу про який позивачка ставить питання буде обмежувати права відповідача як батька, надані йому законом та фактично унеможливить його участь у вихованні дитини, спілкуванні з нею та можливості надання допомоги пов,язаної із лікуванням дитини.

Так, суд, вважає, що позивачкою не доведено, що надання їй дозволу виїхати з малолітньою дочкою за кордон робиться в інтересах дитини, та за для її лікування та відпочинку, оскільки, основний довод позивачки щодо необхідності отримання нею такого дозволу є її бажання здійснити за кордоном медичне обстеження доньки, необхідність якого не було доведено нею перед судом.

Наведені вище факти, свідчать про те, що задоволення позову ОСОБА_4 не відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_5, 2012р.н. та може вплинути на якість життя дитини та порушити її права закріплені законами України, Конституцією України та Конвенцією про права дитини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивачки необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 141, 150, 155, 157 Сімейного Кодексу України, Декларацією прав дитини від 1959р., Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька та оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон, - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я. В. Шестопалова