ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9070/15-ц
провадження № 2/753/4965/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

та усунення недоліків

"15" травня 2015 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва ЛЕОНТЮК Л.К., розглянувши в місті Києві матеріали цивільної справи та перевіривши дотримання вимог ст. ст. 118-121 ЦПК України у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про захист прав споживачів.

Матеріали цивільної справи надійшли до загальної канцелярії Дарницького районного суду м. Києва (м. Київ, вул. О. Кошиця, 5 - а ) за вх. № 12042 від 11 березня 2015 року і передані судді для вирішення питання про відкриття провадження у справі у приміщенні суду (по вул. Севастопольській, 14 ), що підтверджується даними контрольного журналу № 245 від 11 березня 2015 року.

У своїй позовній заяві позивач просить

Перевіривши матеріали позову, приходжу до висновку, що вказана позовна заява підлягає залишенню без руху, як подана з порушенням вимог, встановлених ст.119 ЦПК України.

Так, відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Стаття 3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства, що є основоположними ідеями, закріпленими в нормативному акті, в тому числі передбачений ст.55 Конституції України принцип судового захисту порушених прав і інтересів, який означає, що учасник приватноправових відносин має право звернутися до судових органів для захисту своїх порушених і законних інтересів одним із способів, передбачених ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В даному випадку під порушенням цивільного права розуміється такий стан субєктивного права, при якому особа зазнала протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого її субєктивне право зазнало зменшення або ліквідації як такого. Про невизнання цивільного права свідчать це дії учасника цивільного правовідношення, який несе юридичний обовязок перед особою, що спрямовані на заперечення у цілому або у певній частині субєктивного права іншого учасника цивільного правовідношення, внаслідок якого особа позбавлена можливості реалізувати своє право. Оспорювання цивільного права це такий стан цивільного правовідношення, приякому між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності субєктивного права у сторін, а також належності такого права певній особі.

Способами захисту цивільних прав і інтересів згідно положень ст.16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З огляду на наведене, звернення особи до суду передбачене виключно у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. У позовній заяві позивач має зазначити той спосіб захисту права, передбачений законодавством України, який він просить суд застосувати до відповідача та підставу позову, тобто тих юридичних фактів, на основі яких він обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні відносини.

Так, у позовній заяві позивач посилається на положення ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно якого споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, однак відносини які вказані у позовній заяві не підпадають під Закон України "Про захист прав споживачів".

Таким чином позивачу необхідно сплатити судовий збір відповідно до ставок визначених у Законі України " про судовий збір"

У відповідності до ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених в ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати позивачу строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ним ухвали, для усунення вказаних недоліків позовної заяви.

Керуючись ст. 119, 120, 121, 208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про захист прав споживачів - залишити без руху.

Строк для усунення недоліків не може перевищувати п'яти днів з дня отримання даної ухвали.

Роз'яснити заявнику, що у випадку не виконання вимог даної ухвали в строк, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК