У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», поданою його представником Кошарським Олегом Володимировичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 8 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 лютого 2007 року між АТ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит на суму 50 000 доларів США на строк до 20 лютого 2017 року зі сплатою 14% за користування кредитом.

Посилаючись на те, що за договором факторингу від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3, і останній свої зобов'язання не виконує, позивач просив достроково стягнути з ОСОБА_3 заборгованість, що утворилась станом на листопад 2013 року, у розмірі 66 557,03 долара США, з яких 33 796,58 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 4 782,82 долара США - заборгованість за відсотками, та 27 977,63 долара США - пені.

Рішенням Вінницького міського суду від 4 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 8 серпня 2014 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 22 лютого 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір на суму 50 000 доларів США на строк до 20 лютого 2017 року зі сплатою 14% за користування кредитом.

Відповідно до п. 3.9 кредитного договору при порушенні умов 5.1.9 цього договору та/або у випадках, в яких чинним законодавством передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо відповідач порушує строки платежів, встановлені п. 3.1 договору, позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а відповідач зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом договору. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється відповідачу у порядку, передбаченому п. 3.10 договору.

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк", яке виступало правонаступником ВАТ "Сведбанк", яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу № 15, відповідно до п. 2.1 якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників.

Відповідно до п. 2.5 даного договору фактор зобов'язується протягом 20 робочих днів, наступних за розрахунковою датою, надіслати письмові повідомлення боржникам про відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості, підготовлені за формою, встановленою в додатку 3 до цього договору.

Матеріали справи містять досудову вимогу від 15 листопада 2013 року, відправлену 19 листопада 2013 року, якою ОСОБА_3 повідомлено про укладення договору факторингу та вимогу виконати зобов'язання за кредитним договором.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилався на те, що його не було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором і реквізити нових рахунків для сплати кредиту.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив із недоведеності факту передачі ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» права вимоги за договором кредиту № 0101/0207/88-014, укладеним 22 лютого 2007 року між АТ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3, оскільки витяг з реєстру заборгованостей не свідчить про перехід права вимоги до фактора. Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_3 не був повідомлений про перехід права вимоги та матеріали справи не містять доказів того, що таке повідомлення він отримував.

Проте такі висновки є передчасними.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, за ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Стаття 1082 ЦК України зобов'язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов'язку виконати зобов'язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов'язання на рахунок первинного кредитора.

При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов'язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов'язку не звільняє боржника від виконання обов'язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов'язку перед первісним кредитором.

Погодившись із рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову фактора про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції наведених вимог закону до уваги не взяв, доводів апеляційної скарги не спростував, не надав оцінки витягу з реєстру заборгованості боржників, який містить кредитний договір від 22 лютого 2007 року, укладений з ОСОБА_3; на підтвердження цих обставин ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» надало завірену копію договору про відступлення прав за іпотечними договорами та виписку з додатку № 1 до зазначеного договору, що апеляційний суд не врахував.

З огляду на наведене, висновок суду апеляційної інстанції про те, що належних доказів на підтвердження позову позивач не надав, передчасний.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, які унеможливили встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», подану його представником Кошарським Олегом Володимировичем, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 8 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко В.І.Мартинюк Г.І.Мостова