АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5338/15 Справа № 203/5288/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Петешенкової М.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні та володінні житловим приміщенням шляхом зобовязання зняти з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про зобовязання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Зустрічний позов ОСОБА_3, предявлений в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про зобовязання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, вселення - задоволений.

Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у користуванні квартирою №2 в будинку №80 по вул. Філософській в м. Дніпропетровську.

Вселено ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 В обґрунтування апеляційної скарги послався на неналежну оцінку судом доказів по справі, неповне зясування обставин справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.1998 року, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2006 року.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони разом зі своїми неповнолітніми дітьми проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3, що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2

ОСОБА_3 з 21.11.1998 року була зареєстрована в спірній квартирі. Також за вказаною адресою зареєстрована неповнолітня ОСОБА_5 та взято на облік неповнолітню ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1, пп.1,5 ч.3, ч.4 ст.71 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В своєму позові ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_3 разом з дітьми з 28.08.2005 року в спірній квартирі не проживає, добровільно залишила останню.

ОСОБА_3 в обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалась на те, що через неправомірну поведінку ОСОБА_2 після розірвання шлюбу була вимушена разом з дітьми тимчасово виїхати зі спірної квартири, після чого останнім стали чинитись перешкоди в користуванні квартирою шляхом зміни замків на вхідних дверях та вселення інших осіб.

Згідно актів про не проживання за підписами сусідів № 631 від 26.12.2005 року, № 399 від 07.07.2006 року, № 631 від 01.04.2014 року в останніх зафіксовано факт не проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 28.08.2005 року.

Згідно заяви ОСОБА_3 та відповіді на неї вбачається, що в березні 2006 року остання зверталась до прокуратури Кіровського району м. Дніпропетровська щодо чинення перешкод з боку ОСОБА_6 в користуванні квартирою шляхом зміни замків на дверях, не повернення особистих речей, що залишились в квартирі.

Також з матеріалів справи вбачається, що в 2014 році ОСОБА_3 зверталась до голови квартального комітету та Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з приводу протиправних дій ОСОБА_2 щодо чинення перешкод останнім в проживанні в спірній квартирі.

Так, з висновку ДІМ Кіровського РВ ДМУ від 24.02.2014 року та копій пояснень сусідів та квартирантів по вул. Філософській, 80/2 в м. Дніпропетровську, що відбирались під час проведення перевірки, підтверджено факт зміни ОСОБА_2 замків на вхідних дверях спірної квартири та вселення до неї інших осіб.

Виходячи з зазначених обставин, суд визнав доведеним факт вимушеного залишення ОСОБА_3 разом з дітьми спірної квартири через протиправну поведінку ОСОБА_2 в серпні 2005 року, чинення останнім перешкод в можливості подальшого вселення та користування квартирою шляхом зміни замків на вхідних дверях та заселенням до квартири інших осіб.

При цьому, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є послідовними, та такими, що не протирічать один одному та узгоджується з іншими обставинами, зафіксованими в досліджених судом письмових доказах.

Показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, що були допитані судом за клопотанням позивача ОСОБА_2, зазначені вище обставини не спростували, а лише підтвердили факт не проживання ОСОБА_3 разом з дітьми в спірній квартирі з другої половини 2005 року.

Вирішуючи питання за заявою позивача ОСОБА_2 та його представника щодо застосування строків позовної давності до заявлених ОСОБА_3 вимог, суд виходив із прав кожної людини, у тому числі дітей, на житло, закріплених в Конституції України, Європейській конвенції з прав людини і основоположних свобод, а також врахував той факт, що після вимушеного залишення спірної квартири остання неодноразово здійснювала спроби вирішити питання щодо виниклого спору в позасудовому порядку та самостійно вселитись до спірної квартири, зверталась з цього приводу до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування та про порушення свого права та неможливість вирішити питання мирним шляхом.

Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі за необґрунтованістю та про задоволення зустрічних вимог ОСОБА_3, предявлених в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей, і зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 в користуванні квартирою № 2 в будинку № 80 по вул. Філософській в м. Дніпропетровську і вселити останніх в зазначену квартиру.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо добровільного залишення ОСОБА_3 спірної квартири та обрання іншого місця проживання в квартирі, що належить ОСОБА_9, і створення з ним нової сімї, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджені належними та достовірними доказами у відповідності до вимог ч. 3 ст. 10, ст.ст. 11, 60, 131 ЦПК України.

Крім того, твердження апелянта про те, що ОСОБА_3 без поважної причини не мешкала у спірній квартирі також спростовуються матеріалами справи - неодноразовими зверненнями ОСОБА_3 до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування з приводу чинення ОСОБА_2 перешкод в користуванні квартирою протягом тривалого часу, починаючи із 2006 року (а.с.34-37,54-58,). Тому суд обґрунтовано посилався на ч. 2 ст. 405 ЦК України, яка передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом лише у разі відсутності без поважних причин, чого матеріалами справи не підтверджено.

Також суд не може прийняти як належні, довідки квартального комітету та акти, в яких зазначається, що ОСОБА_3 із малолітніми дітьми у спірній квартирі не зареєстрована та не проживає (а.с.9-11,77), оскільки в актах не зазначені причини, через які вона не проживає у спірній квартирі, а довідка суперечить достовірним документам та паспорту ОСОБА_3, із яких вбачається факт реєстрації цих осіб у спірній квартирі.

Не можуть бути підставою для задоволення позову ОСОБА_2 доводи про те, що ОСОБА_3 на праві власності належить інше житло домоволодіння по пров. Ревіна, 34 в м. Дніпропетровську, також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, як вбачається з акту обстеження умов проживання від 24.12.2014 року, складеного спеціалістом Управління-служби у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, вказаний будинок знаходиться в аварійному стані, всі комунікації відсутні, санітарний стан незадовільний та будинок не придатний для проживання.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308 315ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: