У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Селидіввугілля», третя особа управління пенсійного фонду України в м. Слов`янську та Слов`янському районі Донецької області, про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою державного підприємства «Селидіввугілля», в особі відокремленого підрозділу «Шахта «1-3 Новоградівська», на рішення апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом посилаючись на те, що у 1990 році працював прохідником 5 розряду в Селидівському шахтоуправлінні державного підприємства «Селидіввугілля» шахта № 1-3 «Новогродівська».
13 березня 1990 року Селидівським міськрайвійськкоматом позивач був призваний на спеціальні військові збори і направлений у зону відчуження Чорнобильської АЕС для ліквідації наслідків аварії.

Позивач зазначає, що він був закріплений за військовою частиною № НОМЕР_1 і йому було визначено місце дислокації у пожежну команду, в якій він пропрацював з 13 березня 1990 року по 04 червня 1990 року, про що йому була видана Довідка від 04 червня 1990 року.

В цій Довідці, виданій військовою частиною № НОМЕР_1 , були вказані данні щодо кратності оплати праці, а саме: оплата у одинарному розмірі 58 днів, у двократному розмірі - 26 днів. Однак, в ній не були зазначені об`єкти, на яких працював позивач.

Для визначення об`єктів, на яких працював позивач, він звернувся до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України з заявою про видачу Довідки із зазначенням де і скільки він працював у військовій частині № НОМЕР_2 .

На своє звернення позивач отримав Довідку № 66378 від 02 березня 2012 року, в якій було вказано, що він працював в зоні ЧАЕС з 13 березня 1990 року по 04 червня 1990 року, а саме: у березні 11 днів - з 21 по 31 березня 1990 року, у квітні 30 днів з 01 по 30 квітня 1990 року, у травні 28 днів з 02 травня по 07 травня та з 10 травня по 31 травня 1990 року, у червні 2 дні з 02 червня по 03 червня 1990 року.

Позивач вважає, що при нарахуванні йому заробітної плати відповідач застосував Постанову Ради Міністрів УРСР і Укрсовпрофа № 207-7 від 10 червня 1986 року, яка була скасована Постановою Ради Міністрів УРСР № 12-рс від 06 січня 1988 року, а Постановою Ради Міністрів УРСР № 491-106 від 21 квітня 1988 року були скасовані окремі норми оплати праці і підвищення тарифних ставок на 100 %.

Крім того, позивач вважає, що розрахунок заробітної плати повинен був бути здійснений на підставі Архівної Довідки № 66378 від 02 березня 2012 року, а не на підставі Довідки, виданої в/ч № НОМЕР_1 за № 362/41 від 04 червня 1990 року.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконними дії відповідача про не перерахунок його заробітної плати за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження та зобов`язати підприємство зробити перерахунок заробітної плати у відповідності до діючого законодавств, а також зобов`язати відповідача видати йому нову довідку про заробітну плату у квітні 1990 року, копію розрахунково-платіжної відомості про донарахування заробітної плати за квітень 1990 року, копію наказу про донарахування заробітної плати за квітень 1990 року.

Позивач зазначає, що оплата праці за цей період повинна проводитись у 4- кратному розмірі. Вказані документи необхідні йому для перерахунку пенсії.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 03 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними дії ДП «Селидіввугілля» про не перерахунок заробітної плати позивача за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у відповідності до діючого законодавства.
Зобов`язано ДП «Селидіввугілля» видати ОСОБА_1 довідку про його заробітну плату за час роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобольській АЕС у квітні 1990 року із застосуванням чотирьох кратного розміру тарифної ставки за основним місцем роботи.

Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ДП «Селидіввугілля», в особі відокремленого підрозділу «Шахта «1-3 Новоградівська», просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування рішення апеляційного суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі і архівна довідка, видана галузевим державним архівом Міністерства Оборони України за № 66378 від 02 березня 2012 року, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, є неповною за змістом, оскільки в ній відсутні номери зон роботи позивача та тривалість робочого дня.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що довідка, видана галузевим державним архівом Міністерства Оборони України за № 66378 від 02 березня 2012 року є більш детальнішою і доповнює за змістом довідку від 04 червня 1990 року, видану Селидівським міськрайвійськкоматом.
Крім того, з наданих позивачем під час розгляду справи документів вбачається, що у період з 13 березня 1990 року по 04 червня 1990 року він приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, будучі закріплений за військовою частиною № НОМЕР_3 , працював в зоні «Укриття» та у 30 км зоні ЧАЕС займався ремонтом зараженої техніки, а місцевість по проведенню ремонтних робіт відносилась на період виконання таких робіт до ІІІ зони небезпеки.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, апеляційний суд виходив із вимог статті 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд правильно встановив характер спірних правовідносин та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову з указаних вище підстав.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :
Касаційну скаргу державного підприємства «Селидіввугілля», в особі відокремленого підрозділу «Шахта «1-3 Новоградівська», відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук