У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, який обґрунтовувало тим, що 11 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CVVSAN02000014, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у сумі 68 602 грн 74 коп. з терміном повернення до 10 вересня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором

№ CVVSAN02000014 від 11 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором,

24 березня 2015 року банком було направлено відповідачам повідомлення про сплату простроченої заборгованості, однак вимога залишилась без задоволення. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 10 березня 2015 року у розмірі 45 967 грн 53 коп., яка складається з: 35 539 грн 09 коп. заборгованості за кредитом; 7 999 грн 45 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 729 грн заборгованості за комісією за користування кредитом; 1 699 грн 90 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, та судові витрати.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 29 липня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 967 грн 53 коп., яка складається з:

35 539 грн 09 коп. заборгованості за кредитом; 7 999 грн 45 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 729 грн заборгованості за комісією за користування кредитом; 1 699 грн 90 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 29 липня 2015 року в частині відмови в солідарному стягненні суми боргу з ОСОБА_2 скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, в решті рішення залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що матеріали справи не містять відомостей про те, що поручитель надавала згоду на збільшення розміру її відповідальності, врахувавши те, що п. 13 договору поруки передбачено, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

У іншій частині ухвалені у справі судові рішення не оскаржуються.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук