Справа № 462/3754/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6884/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Курій Н. М., Шандри М.М.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 11 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного університету «Львівська політехніка», третя особа ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до Національного університету «Львівська політехніка», третя особа ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

Вважає його незаконним, необгрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що за час роботи у НУ «Львівська Політехніка» з 06.04.2009 року по 27.04.2015 року з нею двічі укладався строковий трудовий договір. Інших варіантів працевлаштування у Національному університеті «Львівська політехніка», крім як по строковому трудовому договору, у неї було, що підтвердив допитаний в якості свідка в.о. директора НТБ ОСОБА_4 Судом не взято до уваги її пояснення щодо нав»язування працівникам НУ «Львівська Політехніка» укладення строкових трудових договорів, зокрема у структурному підрозділі, в якому вона працювала. Крім того, вважає безпідставним посилання суду на п. 6.1. Посадової інструкції бібліотекаря другої категорії, як на підставу відмови в укладенні з нею трудового договору через відсутнісь у неї відповідної освіти і кваліфікації, оскільки дане питання не було предметом дослідженя під час розгляду справи. Як вбачається з відповіді на її заяву ( ОСОБА_2 Г.) від 07.05.2015 р. № 01-58 Р/15 адміністрацією НУ «Львівська Політехніка» така підстава відмови у продовженні з нею трудових відносин, як відсутність належної освіти, не розглядалася. Вважає, що підставою для неукладення з нею трудового договору на новий строк стали численні скарги безпосереднього керівника відділу і директора НТБ щодо неналежного виконання дорученої роботи, і саме з цих підстав адміністрація Університету прийшла до переконання про неможливість укласти з нею трудовий договір.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідач, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути укладеним на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку договору, на який він укладений (пункти 2,3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі наказу № 1264-3-03 від 15.04.2009 року було зараховано на посаду бібліотекаря 2 катергорії НТБ за строковим трудовим договором з 06.04.2009 р. до 05.04.2010 р.

Наказом № 505-3-к/05 від 21.04.2010 року ОСОБА_2 зарахована на посаду бібліотекаря 2 категорії НТБ за строковим трудовим договором з 27.04.2010 року до 26.04.2015р.

27.04.2015 року наказом № 979-3-10 від 21.04.2015 року ОСОБА_2 звільнена з посади бібліотекаря 2 категорії НТБ у звязку із закінченням строку роботи за ст.36п.2 КЗпП України.

Матеріалами справи встановлено, що 23.04.2015 р. ОСОБА_2 подавала проректору з науково-педагогічної роботи ОСОБА_5 заяву з проханням укласти з нею трудовий договір на новий строк.

Як показала допитана в засіданні колегії свідок ОСОБА_6, яка є безпосереднім керівником позивачки, зранку 28.04.2015 року вона повідомила ОСОБА_2, що трудовий договір з нею на новий строк не укладено, а відтак вона не вправі допустити її до роботи. Будь-яких завдань по роботі позивачці не давала, надані позивачем документи на підтвердження допущення її до роботи вважає неналежними доказами, оскільки комп»ютер, у якому така внесла інформацію про надання послуг читачам каталожного залу, є у відкритому користуванні читачів залу, а тому перебуваючи в каталожному залі як відвідувач бібліотеки, а не працівник бібліотеки, позивач могла безперешкодно внести в програму вказану інформацію. Про наступне звільнення за закінченням строкового договору позивачу було відомо, оскільки вона неодноразово зверталася з заявами до керівництва з проханням укласти з нею трудовий договір на новий строк.

Враховуючи положення п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України відповідно до яких підставою для припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку договору (пункти 2,3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення, беручи до уваги, що наказом від 21.04.2015 р. про звільнення позивача з роботи 27.04.2015 року працедавець висловив свою позицію щодо неукладення з нею нового строкового договору, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що трудові відносини з позивачем було продовжено після закінчення строкового трудового договору шляхом допущення її до роботи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що наявність позивача на робочому місці 28, 29 та 30.04.2015 року не свідчить, що її було допущено до роботи, оскільки після виходу з відпустки 28.04.2015р. їй було вручено наказ про звільнення, та така відмовилася від підпису на наказі про ознайомлення з ним, що підтверджується актом від 28.04.2015 р. та поясненнями свідка ОСОБА_4 Тобто, позивач була обізнана про дату закінчення дії трудової угоди та про те, що роботодавець не ініціює питання про укладення з нею трудового договору на новий строк.

Крім того, безпосередній керівник позивача попереджувала її про звільнення за закінченням строкового договору та позивач як 28.04.2015 року, так і 29.04.2015 року, перебуваючи в приміщенні каталожного залу бібліотеки, не виконувала доручення безпосереднього керівника, а відтак не може вважатися такою, що була допущена до роботи.

З наведених мотивів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та дійсним обставним справи.

Підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 11 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Курій Н. М.

ОСОБА_7