Провадження №6/389/45/15
ЄУН №389/4102/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2015 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Берднікової Г.В.,

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в місті Знам'янка Кіровоградської області подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Знам'янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі 21345 грн. 30 коп. на користь ОСОБА_3.

Вказав, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Знамянського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження ВП№48254162 з примусового виконання виконавчого листа №1-349, виданого 09 лютого 2007 року Кіровським районним судом міста Кровограда про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди в сумі 21345 грн. на корись ОСОБА_3 Даний виконавчий документ надійшов по території з Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ. Державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» 24 липня 2015 року винесено повторно постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої надіслано боржнику до виконання. При попередньому відкритті виконавчого провадження у Кіровському ВДВС Кіровоградського МУЮ, боржнику надавався строк для самостійного виконання рішення до 10 березня 2012 року. Однак, у строк, наданий для самостійного виконання, боржником рішення не виконано. У звязку з чим державним виконавцем відповідно до вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» було розпочате примусове виконання рішення та вжито заходи примусового виконання рішень, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій. Так, 24 липня 2015 року з метою виявлення майна боржника були направлені запити до реєструючих майно органів. На адресу боржника направлялися виклики про явку до відділу ДВС 25 серпня 2015 року, проте останній за викликом не зявився. 20 серпня 2015 року була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 19 жовтня 2015 року з метою перевірки майнового стану здійснено виїзд за адресою проживання боржника, де державним виконавцем складено акт про відсутність боржника за місцем проживання та неможливості проникнення до його житла. Ті ж самі виконавчі дії вчинялись на території підконтрольній Кіровському ВДВС Кіровоградського МУЮ. Відповідно до даних системи «Аркан» управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області від 21 вересня 2015 року, боржник ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України у напрямку Росії, що свідчить про те, що боржник постійно виїжджає на заробітки. Державними виконавцями Кіровського ВДВС Кіровоградського МРУЮ та ВДВС Знамянського МРУЮ вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, боржник ухиляється від виконання зобовязань покладених на нього судовим рішенням. Рішення суду не виконується протягом восьми років.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що на виконанні у ВДВС Знам'янського МРУЮ знаходиться виконавчий лист №1-349, виданий Кіровським районним судом Кіровоградської області 09 лютого 2007 року про стягнення з засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 матеріальної шкоди - 6345 грн. та моральної шкоди - 15000 грн. Тобто, вказаний виконавчий документ загалом перебуває на виконанні протягом девяти років. За цей період з боржника в примусовому порядку стягнуто лише 65 грн. 63 коп., на сьогодні заборгованість складає 21279 грн. 37 коп. Самостійно виконувати рішення суду боржник не намагається, за викликами до відділу державної виконавчої служби не зявляється, за зазначеною у виконавчому провадженні адресою не проживає, місце фактичного перебування не повідомляє, офіційно не працює, пенсії не отримує, банківських рахунків не має, рухомого та нерухомого майна за ним не зареєстровано. Державними виконавцями вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень. Натомість є інформація про неодноразовий перетин боржником державного кордону України у напрямку Росії, що свідчить про те, що останній постійно виїжджає на заробітки, тож має місце роботи і заробіток, при цьому жодних дій спрямованих на виконання рішення суду, про яке йому безперечно відомо, ним не вчинено.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч.3 ст.269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 року № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань (п. 5).

Відповідно до ст. 8 Закону № 3857-XII вирішення спорів про відмову в оформленні паспорта чи продовження терміну його дії або тимчасове затримання паспорта чи його вилучення можуть бути оскаржені громадянином до суду за місцем його проживання. У разі відмови громадянину України у виїзді за кордон з підстав, передбачених пунктами 1, 2 і 6 ч. 1 ст. 6 цього Закону, він може оскаржити цю дію у судовому порядку за місцем свого проживання. Відмова у виїзді з України з підстав, передбачених пунктами 3 5 і 9 ч. 1 ст. 6 цього Закону, оскарженню не підлягає.

Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 року № 661-VI "Про Державну прикордонну службу України" (далі Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення вїзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі Закон № 606-XIV).

З набранням чинності з 9 березня 2011 року Закону від 4 листопада 2010 року № 2677-VI "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Цивільний процесуальний кодекс України доповнено ст.3771, якою врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Судом встановлено, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що факти викладені у поданні знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому є підстави щодо застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України стосовно ОСОБА_2 Тимчасове обмеження права виїзду за межі України застосовується як захід впливу з метою належного виконання боржником покладених на нього обов'язків.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.377-1 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Знам'янського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до виконання ним зобовязань за рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди в сумі 21345 грн.30 коп.

Виконання ухвали покласти на органи державної прикордонної служби.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області у пятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Г.В. Берднікова