У х в а л а

іменем україни

16 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила встановити факт проживання її та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2003 року по теперішній час, визнати майно набуте під час їх спільного проживання спільною сумісною власністю, визнати будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 їх спільною сумісною власністю, визнати недійсним договір купівлі-продажу цього будинку, укладений 22 вересня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що з 2003 року по теперішній час вона проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, під час спільного проживання за спільні грошові кошти 27 травня 2005 року вони придбали житловий будинок з надвірними будівлями на ім'я ОСОБА_5

Позивачка вважає себе співвласницею цього будинку з надвірними будівлями, оскільки на його придбання вона позичала кошти в розмірі 15 000,00грн. у своєї знайомої, крім того, цей житловий будинок придбано у стані, який був непридатний для проживання, і вона витрачала свої особисті кошти на його відновлення, які отримала від продажу належного їй будинку в м. Чугуєві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_8, після чого вони почали проживати у спірному будинку, однак 22 вересня 2011 року їй стало відомо, що відповідач продав будинок ОСОБА_6, тоді як вона своєї згоди на відчуження спільного сумісного майна не надавала, просила задовольнити позов.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2008 року. У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, надавши належну оцінку обставинам справи, повно та всебічно з'ясувавши та встановивши їх, правильно виходив з того, що позивачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вони з відповідачем проживали однією сім'єю в період з 2003 року по 2008 рік, тому встановив факт їх проживання однією сім'єю тільки з 2008 року, оскільки це підтверджується наданими доказами та матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що позивачкою не наведено переліку майна, яке придбано нею разом з відповідачем під час спільного проживання однією сім'єю в період з 2008 року, а спірний будинок є особистою власністю ОСОБА_5, оскільки він на час його придбання не перебував у зареєстрованому шлюбі чи у фактичних шлюбних стосунках, а відтак і укладення у подальшому договору купівлі-продажу цього будинку не вимагало надання згоди позивачкою на його відчуження, тому підстав для визнання майна, набутого під час їх спільного проживання, та спірного житлового будинку, спільною сумісною власністю, а також визнання недійсним договору купівлі-продажу немає.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук