Справа № 359/4939/15-ц Головуючий у І інстанції Чирка С. С.
Провадження № 22-ц/780/5581/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 21.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Березовенко Р.В.,

суддів: Верланова С.М., Голуб С.А.,

при секретарі: Яруну Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 15 лютого 2012 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» уклав з ОСОБА_2 кредитний договір №BL_КГ100095123.

За кредитним договором ПАТ «ВіЕйБі Банк» зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 15000 грн, а ОСОБА_2 зобовязалася щомісячно до 15 лютого 2015 року повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 0,01 % річних та здійснювати щомісячну плату у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 3%.

За кожен випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань ОСОБА_2 зобовязалася сплачувати штраф у розмірі 5% від суми кредитних коштів. У разі прострочення сплати щомісячного платежу відповідач зобовязалася сплачувати пеню у розмірі 0,50 % від суми неналежного виконання грошового зобовязання.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» перерахувало ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15000 грн., проте ОСОБА_2 не в повному обсязі сплачувала грошові кошти за користування кредитом і тому у неї виникла заборгованість у розмірі 76 291,57 грн., які позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ ««Всеукраїнський ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором в сумі 76291,57 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом невірно визначено розмір заборгованості за кредитним договором та не в повній мірі перевірено докази надані сторонами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 лютого 2012 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» уклав з ОСОБА_2 кредитний договір №BL_КГ100095123.

Відповідно до кредитного договору ПАТ «ВіЕйБі Банк» зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 15000 грн., а ОСОБА_2 в свою чергу зобовязалася щомісячно до 15 лютого 2015 року повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 0,01 % річних та здійснювати щомісячну плату у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 3% (а.с.9-16).

За кожен випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань ОСОБА_2 зобовязалася сплачувати штраф у розмірі 5% від суми кредитних коштів. У разі прострочення сплати щомісячного платежу відповідач зобовязалася сплачувати пеню у розмірі 0,50 % від суми неналежного виконання грошового зобовязання.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» перерахував ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №740374 від 15 лютого 2012 року (а.с.32).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказував, що ОСОБА_2 неналежним чином виконувала грошові зобовязання, тому станом на 08 травня 2015 року у неї виник борг по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування ним та пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в загальному розмірі 76 291,57 грн., що підтверджується письмовим розрахунком боргу (а.с.8). також вказував, що відповідачка ухиляється від добровільного погашення боргу за кредитним договором.

Проте судова колегія не може погодитися в повній мірі з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання, як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ухвалюючи своє рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 160,25 грн. заборгованості за відсотками 1,83 грн., заборгованості за комісією в розмірі 14 696,07 грн., суд першої інстанції правильно виходив з того, що позов в цій частині є обгрунтованим та доведеним належними та допустимими доказами.

Що ж стосується задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 47 433, 42 грн., то з висновками суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

З матеріалів всправ вбачається, що розрахунок заборгованості (а.с.8), наданий позивачем до суду першої інстанції, взагалі не містить строків, розмірів, періоду нарахування пені. Графи 14, 15 пусті, а в графі 16 (прострочена заборгованість на початок періоду) починаючи з 16 лютого 2012 року по 15 травня 2015 року зазначено нулі, і лише за період з 16 травня 2015 року по 28 травня 2015 року зазначено єдину суму нарахувань в розмірі 47 433,42 грн.

Отже, висновок суду першої інстанції, що розмір пені 47 433,42 грн. є обгрунтованим і доведеним належними доказами є помилковим.

Під час розгляду справи апеляційний судом було зобов»язано позивача подати до суду детальний розрахунок пені, відповідно до умов кредитного договору.

З поданого позивачем розрахунку пені від 14 та 21 грудня 2015 року вбачається, що його було проведено з порушенням норм діючого цивільного законодавства, а саме: при проведені розрахунку пені, який наданий до апеляційного суду, банком було взято ставку пені в розмірі 0,5%, не було враховано строки позовної давності, що підтвердив також представник банку, а також пояснив що проведення розрахунку було зроблено за весь період часу, починаючи з 2012 року, наростаючим способом, з урахуванням і тих сум, які виходять за межі позовної давності (оскільки інше суперечить інтересам позивача).

Отже, на думку колегії суддів, поданий представником банку, на вимогу апеляційного суду розрахунок, також не може бути належним та допустимим доказом розміру пені 47 433,42 грн., в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні в частині стягнення пені не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального права, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення.

Ухвалюючи нове рішення в частині стягнення пені, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4.3. Договору банківського обслуговування (а.с.15), у випадку прострочення Позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від позичальника сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов»язань.

Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 Спеціальної частини Договору.

Якщо, звернути увагу на п.9 Спеціальної частини Договору (а.с.9), то він передбачає не ставку пені, а штраф, передбачений п.4.2. Загальної частини Договору в розмірі 25% від суми кредиту, який в свою чергу передбачає відповідальнисть за невиконання пункту 3.3.3.

Розмір же пені 0,50%, як видно зі змісту Спеціальної частини Договору передбачений пунктом 10 Договору, який не кореспондується за умовами Договору з пунктом 4.3., який в свою чергу передбачає нарахування пені.

Звертаючись до суду з позовом банк просив стягнути пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 47 433,42 грн., нараховану за ставкою 0,50%, посилаючись при цьому на пунк 4.3. Договору та пунк 10 Спеціальної частини договору.(абз.9 а.с.2)

Однак, саме таке нарахування пені не передбачено умовами Кредитного договору, які були погоджені сторонами, а отже застосування пункту 10 Спеціальної частини Договору через застосування пункту 4.3. Загальної частини Договору на думку колегії суддів є безпідставним та необгрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення пені саме в розмірі 47 433,42 грн. (за ставкою 0,50%) є безпідставними та необгрутнованими, а тому до задоволення не підлягають.

Крім того, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів позбавлена можливості провести відповідний розрахунок пені самостійно ( в межах стороків позовної давності), оскільки нарахування її відповідно у розмірі 0,50% (як просить позивач) не передбачено пунктом 4.3. Договору, а застосування судом інших ставок пені виходить за межі позовних вимог.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку що, позов є обгрунтованим частково в наступному розмірі: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14160,25 грн. заборгованість за відсотками 1,83 грн., заборгованість за комісією в розмірі 14696,07 грн., а всього 28858,15 грн., і у зв»язку з цим вважає за необхідне викласти резолютивну частину рішення в новій редакції, оскільки резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів, відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає, що судові витрати по справі підлягають пропорційному задоволенню у розмірі 288,58 грн., згідно з часткою задоволених позовних вимог на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором № BL КГ100095123 від 15 лютого 2012 року, яка складається: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14160,25 грн. заборгованість за відсотками 1,83 грн., заборгованість за комісією в розмірі 14696,07 грн., а всього 28858,15 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» судові витрати в розмірі 288 (двісті вісімдесят вісім) грн. 58 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання законної сили.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

ОСОБА_4