Номер провадження: 22-ц/785/7512/15
Головуючий у першій інстанції Шевирін А. О.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до Кочкуватьскої сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та його скасування, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Татарбунарського нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександра Павловича, треті особи - Кочкуватська сільська рада Татарбунарського району Одеської області, державне земельне агентство Татарбунарського району Одеської області, про визнання заповіту дійсним, відмову у його скасуванні та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.07.2015 року,

встановила :

27 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Кочкуватської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та його скасування.

11 березня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Татарбунарського нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П., третіх осіб Кочкуватської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, державного земельного агентства Татарбунарського району Одеської області про визнання заповіту дійсним, відмови в його скасуванні та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2013 року вищевказане рішення було залишено без змін.

10 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначив, що в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції встановлено нікчемність заповіту, посвідченого секретарем сільської ради ОСОБА_5 14 жовтня 2003 року, з посиланням на довідку Кочкуватської сільської ради від 06 лютого 2013року №319 про відсутність у секретаря сільської ради у 2003 році повноважень вчиняти нотаріальні дії та посвідчувати заповіт. Крім того, вказав, що 17 січня 2014 року йому стало відомо, що рішенням Кочкуватської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 21 жовтня 1994 року №12 обов'язки вчиняти нотаріальні дії було покладено на секретаря сільської ради ОСОБА_5 Посилаючись на те, що цей факт при вирішенні спору не був врахований, ОСОБА_2 вважав що є підстави для перегляду рішення суду першої інстанції за нововиявленим обставинами та задоволення позовних вимог заявника.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.07.2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та винести нове рішення про скасування рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року та призначення справи до розгляду на загальних підставах.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що районний суд допустив неповне з'ясування обставин, що має значення для справи, адже на момент розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 не була відома обставина щодо повноважень секретаря сільської ради на посвідчення заповіту.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи, а тому справа розглянута за відсутності сторін.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 т. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року у справі №515/434/13-ц, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2013 року, у задоволенні первісних вимог ОСОБА_3 та зустрічних вимог ОСОБА_2 відмовлено (Т.1 а.с.а.с.74-77, 101-104).

Зі змісту мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, про перегляд якого просить заявник, вбачається, що судом встановлено нікчемність заповіту, посвідченого 14 жовтня 2003 року секретарем Кочкуватської сільської ради ОСОБА_5. При цьому відомості про відсутність у секретаря сільської ради повноважень на посвідчення заповіту було покладено в основу рішення суду при визнання заповіту нікчемним, і до такого висновку суд дійшов на підставі довідки, виданої виконавчим комітетом Кочкуватської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 06.02.2013року №319 (Т.1 а.с.11).

На запит представника ОСОБА_2 від 28.10.2013 року №36 архівним відділом Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області надано копію рішень Кочкуватської сільської ради І сесії ХХІ скликання від 30.03.1994 року та ІІ сесії ХХІІ скликання від 24.10.1994 року про обрання секретарем сільської ради ОСОБА_5 та покладення на неї обов'язків щодо вчинення нотаріальних дій (Т.1 а.с.а.с.165-167).

Вирішуючи питання про можливість перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, районний суд виходив з такого.

За змістом п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України підставами для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

З наведеного слідує, що цивільна справа може бути переглянута у зв'язку із нововивченими обставинами за одночасної наявності двох умов - по-перше, істотності обставини, на яку посилається заявник, для справи та, по-друге, необізнаності заявника та неможливості бути обізнаним про існування такої обставини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 при первісному розгляді цивільної справи були відомі права та обов'язки, передбачені ст.ст.27,31 ЦПК України, на які він посилався у заяві про розгляд справи без його участі (Т.1 а.с.49).

Так, частиною 1 ст.27 ЦПК України визначені процесуальні права сторін у справі, до яких, зокрема, відноситься право подавати докази, заявляти клопотання, а також інші процесуальні права, встановлені законом.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України на осіб, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень покладено обов'язок подання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті. Обов'язок сторін щодо подання своїх доказів до початку розгляду справи по суті встановлено також аналогічною нормою, що міститься у ст.131 ЦПК України.

За ст.137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із дорученням відомостей про неможливість отримання доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у період з моменту створення Кочкуватської сільської ради у 1993 році до моменту подання первісного позову у 2013 році, вибори до сільської ради проводилися у 1994, 1998, 2002, 2006 та 2010 роках (Т.2 а.с.а.с.45-47, 101).

З матеріалів справи також слідує, що після проведення виборів на періоди повноважень органу місцевого самоврядування з 1994 по 1998 роки, 1998 по 2002 роки та з 2002 по 2006 роки секретарем Кочкуватської сільської ради обиралася ОСОБА_5, що підтверджується рішеннями І сесії ХХІ скликання від 30.03.1994року, І сесії ХХІІ скликання від 17.04.1998року та ІІ сесії ХХІV скликання від 23.04.2002року (Т.2 а.с.а.с.81, 85, 87зв.).

З довідки Кочкуватської сільської ради від 06.07.2015року №36 вбачається, що на періоди повноважень сільради з 2006 по 2010 роки та з 2010 по 2014 роки секретарем органу місцевого самоврядування обиралася ОСОБА_6, що підтверджується рішеннями від 25.04.2006року №16 та від 23.11.2010року №2 (Т.2 а.с.а.с.102,103).

Крім того, в судовому засіданні під час розгляду справи районним судом встановлено, що повноваження на вчинення нотаріальних дій покладалися Кочкуватською сільською радою на секретаря сільради ОСОБА_5 рішенням ІІ сесії ХХІІ від 24.10.1994року та на секретаря Майдан Л.А. розпорядженнями від 05.01.2011року, від 06.01.2012 року, від 05.01.2013року, від 06.01.2014року та від 06.01.2015 років (Т.2 а.с.а.с.83, 102-108).

З наданих архівним відділом Татарбунарської райдержадміністрації та Кочкуватською сільською радою документів слідує, що в інші періоди повноважень органу місцевого самоврядування за весь час його існування, рішення про покладення обов'язків на посадових осіб сільської ради не приймалися (Т.2 а.с.а.с.45-93, 101-108).

Оцінюючи істотність обставини, на яку посилається заявник, районний суд дійшов таких висновків.

За змістом ст.ст.47, 48 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Згідно з пп.5 п. «б» ст.38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, окрім іншого, вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Пунктом 1 ч.2 ст.37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у населених пунктах, де немає державних нотаріусів посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів посвідчують заповіти.

Порядок вчинення посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з п.2 розділу І Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994року №22/5 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції виходив з того, що обставина, на яку посилається заявник могла бути йому відома на час розгляду справи у 2013 році, а також враховував, що ця обставина не є істотною для справи, на думку суду, підстав для перегляду рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2013 року немає.

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення ОСОБА_2 до архівної установи особисто або звернення до суду з клопотанням про витребування доказів в порядку ст.137 ЦПК України під час первісного розгляду справи, суд першої інстанції вважав, що отриманий представником заявника доказ є новим, який міг бути отриманий ОСОБА_2 у разі належного здійснення своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків та повинен був бути поданим суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи у 2013 році.

З урахуванням того, що заповіт посвідчено секретарем Кочкуватської сільської ради ОСОБА_5 14.10.2003 року, при цьому докази на підтвердження покладення на неї обов'язків щодо вчинення нотаріальних дій на період повноважень сільської ради з 2002 по 2006 рік в матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції вважав, що наданий заявником доказ про покладення таких обов'язків на секретаря сільської ради на період повноважень органу місцевого самоврядування з 1994 по 1998 рік не стосується предмету доказування та не має правового значення при вирішенні спору по суті. Відтак, обставина, на яку посилається ОСОБА_2, не є істотною для справи.

Колегія суду погоджується з такими висновками міскрайонного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.07.2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.В.Оверіна

О.М.Таварткіладзе