Справа № 463/1630/15 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/7333/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» про повернення грошового вкладу в сумі 5993,18 доларів США та 24532,13 Євро - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним і таким що підлягає до скасування, оскільки судом при розгляді допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскаржуване рішення порушує його право на отримання ним свого вкладу, який він передав відповідачу. Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позов про повернення грошового вкладу задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що розпочата ліквідаційна процедура Банку, в межах якої здійснюється повернення коштів в порядку визначеному спеціальним законодавчим актом, яка передбачає реалізацію належного позивачу права виключно внаслідок здійснення певної юридично значимої дії, зокрема на підставі поданої ліквідатору в 30 денний термін з моменту опублікування оголошення про ліквідацію, заяви про включення в список кредиторів. Оскільки на день винесення судом рішення, ОСОБА_4 із заявою про його включення у список кредиторів ПАТ «Дельта Банк» до ліквідатора не звертався, а відтак відсутні підстави для задоволення його позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Позивач, скориставшись своїм правом, звернувся до суду в квітні 2015р. з позовом до ПАТ "Дельта банк" про повернення банківського вкладу та просив стягнути з відповідача суму залишку вкладу в розмірі 5993,18 дол.США та 24532,13 євро.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, між позивачем ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для пенсіонерів) у євро від 07.07.2014 року №005-13999-070714 (а.с.4) відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 25890 Євро на строк до 05.10.2014 року, зі сплатою 7,35 процентів річних. По закінченню вказаного у договорі строку відповідач зобов'язався повернути позивачу вклад та нараховані проценти у безготівковій формі на рахунок позивача НОМЕР_1.

Крім цього, між сторонами було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах від 07.07.2014 року №006-13999-070714 (а.с.5) відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 15107,00 доларів США на строк до 21.07.2014 року, зі сплатою 8 процентів річних. По закінченню вказаного у договорі строку відповідач зобов'язався повернути позивачу вклад та нараховані проценти у безготівковій формі на рахунок позивача НОМЕР_2.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із умов вищевказаних договорів вклад виплачується після закінчення строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок. Відтак, умови договору банківського вкладу виконані, відповідно до вимог ст..1058 ЦК України.

Після повернення відповідачем позивачу суми вкладу та нарахованих відсотків за вкладом на його поточний рахунок, між сторонами виникли правовідносини банківського рахунка, який було укладено відповідно до вимог закону. Правовідносини між банком та клієнтом за договором банківського рахунка регулюються гл.72 ЦК України.

Зокрема, відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

На виконання цієї норми кошти з депозитного рахунка за розпорядженням вкладника були зараховані на банківський рахунок, з якого проводилась видача коштів частинами позивачу, в межах встановлених Національним Банком України обмежень, до часу введення Тимчасової Адміністрації банку, що унеможливило продовження виплат.

Апеляційним судом встановлено, що після ухвалення оскаржуваного рішення суду позивачем отримано 200000 грн. з Фонду гарантування вкладів, відповідно до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст.1 вищезгаданого Закону, цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Правовий статус Фонду, відповідно до ст.3 Закону передбачає, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Разом з тим, положенням ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду з гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк».

Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку визначена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону.

Таким чином, виходячи із системного аналізу правових норм, які регулюють спірні правовідносини та діяли на час їх виникнення та на час розгляду судами першої та апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача ПАТ "Дельта банк" залишку депозитного вкладу, оскільки зазначені кошти з часу їх зарахування на банківський рахунок із депозитного рахунку перестали бути вкладом, а вважаються коштами позивача на рахунку. Банк не оспорює майнові права позивача на ці кошти, визнає право позивача на їх отримання за передбаченою Законом України "Про гарантування вкладів фізичних осіб" процедурою. Вимоги позивача підлягають зарахуванню до четвертої черги задоволення вимог кредиторів банку, як це передбачено ст.52 Закону.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції увалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із вище зазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Керуючись ст.ст. 303,304 п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

Б.М. Гриновець