Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2015 Справа №607/9314/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Жара М.Т.;

- за участю представника позивача ОСОБА_1,

- відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Довжанська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Довжанська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, про зобовязання відповідачів усунути перешкоди в користуванні наданою їй земельною ділянкою площею 0,21 га за адресою с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області, вул. І.Франка, 36, шляхом вилучення у відповідачів незаконно зайнятих ними частин вказаних земельних ділянок. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння №36 по вул. І.Франка в с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області. Згідно відомостей вказаних у по господарських книгах Довжанської сільської ради позивач є землекористувачем земельної ділянки площею 0,21 га, виділеної їй для обслуговування її житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Рішенням Довжанської сільської ради №409 від 16.09.2008р. вказана земельна ділянка передана позивачу у приватну власність, одна державний акт на право власності на земельну ділянку не виготовлявся. Поряд із її домоволодінням проживають сусіди відповідачі по справі. На даний час позивачем встановлено, що відповідачі незаконно заволоділи частиною її земельної ділянки. Відтак, маючи у власності 0,21 га, позивач фактично користується лише земельною ділянкою площею 0,1736 га. Звернення до відповідачів і Довжанської сільської ради із пропозицією добровільно вирішити питання бажаного для позивача результату не дали. А тому, просить суд захистити її порушені права, задовольнивши позов.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та наданих усних поясненнях.

Усі відповідачі проти позову заперечили, надали суду усні пояснення суть яких зводиться до того, що вони законно користуються належними їм земельними ділянками та чужої (позивача) земельної ділянки не захоплювали. Позов вважають безпідставним і просять відмовити у його задоволенні.

Третя особа Довжанська сільська рада в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечила, проте подала суду письмове клопотання про розгляд справи без участі сільської ради.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Позивачу ОСОБА_6 (дівоче прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_7 на праві особистої власності належить житловий будинок №36 по вул. І.Франка в с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області із надвірними побудовами і спорудами. Дана обставина підтверджується свідоцтвом на право приватної власності на житловий будинок від 11.03.2002р., виданим на підставі рішення виконкому Довжанської сільської ради №45 від 28.11.2001р. Факт зміни позивачем прізвища стверджується свідоцтвом про одруження (видане повторно) серії 1-ИД №094753 від 24.09.2004р.

Рішенням №409 від 16.09.2008р. Довжанська сільська рада передала позивачу безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель із земель житлової забудови у с. Довжанка. Зобовязано позивача виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до довідки виконкому Довжанської сільської ради №484 від 23.10.2008р., згідно земельно-облікових документів станом на 01.01.2002р., позивач користувалась земельною ділянкою площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель в с. Довжанка.

Щодо відповідача ОСОБА_2 судом встановлено, що вона є співвласником (разом із ОСОБА_8 і ОСОБА_9) земельної ділянки у с. Довжанка по вул. І.Франка, 34, площею 0,2252 га, кадастровий номер :02:001:0833, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі свідоцтва про право власності №26168517 виданого 29.08.2014р. реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №26168610 від 29.08.2014р.).

Щодо відповідача ОСОБА_3 судом встановлено, що за відповідачем зареєстрований житловий будинок №2 по вул. Галицькій в с. Довжанка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Також, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.2004р., спадкоємцем майна померлої ОСОБА_10, а саме земельної ділянки площею 0,51 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства розташованої на території с. Довжанка, яка належала померлій на підставі державного акта серії 1У-ТР №003298 виданого 14.06.2000р. Довжанською сільською радою, є відповідач ОСОБА_3.

Щодо відповідача ОСОБА_5 судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.01.2011р., спадкоємцем майна померлого ОСОБА_11, а саме земельної ділянки площею 0,70 га в межах згідно з планом яка розташована на території Довжанської сільської ради, яка належала померлому на підставі державного акта серії ІІ-ТР №022558 виданого 13.04.1998р. Довжанською сільською радою, є дочка померлого - відповідач ОСОБА_5.

Щодо відповідача ОСОБА_4 судом встановлено, що згідно довідок виконкому Довжанської сільської ради від 14.04.2015р. він проживає та зареєстрований разом із своєю в с. Довжанка по вул. І.Франка, 38. За померлою ОСОБА_12 (бабця відповідача) згідно земельно-кадастрової книги числиться земельна ділянка площею 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою.

За клопотанням позивача, ухвалою суду від 30.07.2014р. по справі призначалась судова земельно-технічна експертиза, на вирішення якої ставилось питання встановлення меж фактичного землекористування позивача та всіх відповідачів земельними ділянками, які знаходяться в селі Довжанка Тернопільського району.

Згідно висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №938/14-22 від 02.03.2015р., площі суміжних земельних ділянок, якими фактично користуються позивач та відповідачі є наступні: Позивач 0,1748 га, відповідач ОСОБА_13 0,2181 га, відповідач ОСОБА_3 0,2475 га, відповідач ОСОБА_5 0,1707 га, відповідач ОСОБА_4 0,2155 га. До висновку додано відповідні графічні матеріали із зазначенням меж фактичного землекористування сторін спору.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно статей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1 статті 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Позивачем не наведено жодних обставин, передбачених ЗК України чи іншими законами, які могли б бути підставою для часткового позбавлення відповідачів (ОСОБА_2 має свідоцтво про право власності на земельну ділянку №26168517 видане 29.08.2014р. реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції, ОСОБА_3 є спадкоємцем земельної ділянки, яка належала ОСОБА_10 на підставі державного акта серії 1У-ТР №003298 виданого 14.06.2000р. Довжанською сільською радою, ОСОБА_5 є спадкоємцем земельної ділянки, яка належала ОСОБА_11 на підставі державного акта серії ІІ-ТР №022558 виданого 13.04.1998р. Довжанською сільською радою) права власності на земельну ділянку, а саме вилучення у відповідачів частин вказаних земельних ділянок.

Навпаки, судом встановлено, що площа фактичного землекористування відповідача ОСОБА_2 є 0,2181 га, тобто менше, ніж у свідоцтві на право власності, де йдеться про 0,2252 га.

Площа фактичного землекористування відповідача ОСОБА_3 є 0,2475 га, тобто майже та ж площа, яка зазначена у державному акті, де йдеться про 0,25 га.

Площа фактичного землекористування відповідача ОСОБА_5 є 0,1707 га, що також відповідає площі зазначеній у державному акті 0,17 га.

Згідно статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Доказів порушення прав позивача відповідачем ОСОБА_4, який є землекористувачем земельної ділянки по вул. І.Франка, 38 в с. Довжанка, позивачем також не надано і судом в ході розгляду справи не здобуто.

Площа фактичного землекористування відповідача ОСОБА_4 є 0,2155 га, тобто менше, ніж вказано у довідці сільської ради від 14.04.2015р., де йдеться про 0,23 га.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 118 цього Кодексу громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами передачу їй сільською радою земельної ділянки площею 0,2120 га саме такої конфігурації та з такими межами, як наведено у топографічному плані земельної ділянки позивача, виконаному у 2013 році ФОП ОСОБА_14

Суд критично ставиться до цього топографічного плану як доказу підставності позовних вимог, так як даний план складений лише зі слів позивача (як пояснила сама позивач та зазначено у самому плані). Також суд зауважує, що даний топографічний план не містить жодної вказівки на землекористувача, точну адресу земельної ділянки, привязку до суміжних землекористувачів, дату виготовлення плану. Немає доказів того, що дана робота проведена ліцензованою землевпорядною організацією.

Інших доказів належності позивачу на праві користування земельної ділянки площею 0,21 га саме такої конфігурації та з такими межами, як наведено у топографічному плані земельної ділянки позивача виконаному ФОП ОСОБА_14 позивачем не надано і судом при розгляді справи не здобуто.

До 02.05.2009р. документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, виступав виключно державний акт.

З 01.01.2013р. нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Позивач, отримавши 16.09.2008р. рішення Довжанської сільської ради про передачу їй земельної ділянки, зобовязана була виготовити державний акт про право власності на земельну ділянку. Про це ж вказано й у п. 2 рішення. Однак, цього не зробила.

Із позовними вимогами до відповідачів про визнання недійсними документів, що посвідчують право власності відповідачів на землю позивач до суду не зверталась.

На основі поданих сторонами доказів, судом не встановлено незаконність користування відповідачами земельними ділянками, зазначеними у висновку судового експерта від 02.03.2015р.

Таким чином, позовні вимоги про зобовязання відповідачів усунути перешкоди в користуванні наданою позивачу земельною ділянкою площею 0,21 га за адресою с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області, вул. І.Франка, 36, шляхом вилучення у відповідачів незаконно зайнятих ними частин вказаних земельних ділянок є безпідставні, у їх задоволенні слід відмовити.

Так як рішення ухвалено не на користь позивача, судові витрати із відповідачів не стягуються.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 79, 86, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Довжанська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук