БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/5142/15-ц
провадження № 2/361/2454/15
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Селезньової Т.В.,

при секретарі - Коваль А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на заставне майно,

встановив:

Позивач просить в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 31.10.2011р. в розмірі 84979,00грн. звернути стягнення на заставне майно, яке знаходиться за адресою: Київська область, м.Бровари, вул. Енгельса, 10-а, оф.27, і яке належить відповідачці, а саме: кухонний гарнітур 17 предметів (стіл обідній 1 шт., стільці 4 шт., тумби навісні 6 шт., тумби приставні 6 шт.); пральну машину «Зануссі» - 1 шт.; газову поверхню «Арістон» - 1 шт., духову шафу «Арістон» - 1 шт., холодильник «Шарп» - 1 шт., телевізор «Витязь» - 1 шт.; мікрохвильова піч «Панасонік» - 1 шт.; спальний гарнітур 11 предметів (ліжко 1 шт., тумба при ліжкова 2 шт., комод 1 шт., тумба 3 шт., шафа для білизни 1 шт., тумба навісна 1 шт., полиці 2 шт.); телевізор «LG» - 1 шт., стіл комп'ютерний 1 шт., комод 1 шт., шафа 3 шт., диван кутовий 2 шт.; набір меблів у вітальню - 4 предмети (тумба під телевізор 1 шт., шафа під посуд 2 шт., полиця навісна 1 шт.); телевізор «Філіпс» - 1шт., комод під взуття 1 шт., шляхом продажу вказаного майна.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 31.10.2011р. він позичив ОСОБА_2 кошти у сумі 65000,00 грн. строком до 31.10.2013р., укладення договору позики було оформлено письмовою розпискою боржника; для забезпечення зобовязань за договором позики сторони уклали договір застави, за яким відповідачка передала позикодавцю у заставу належне їй майно предмети домашнього вжитку, перелічені у розписці, загальною вартістю , рівною сумі позики. У подальшому відповідачка частково повернула борг, що супроводжувалось написання ним позивачем - відповідних розписок, після чого допустила прострочення, у звязку з чим 27.10.2013 р. він з відповідачкою уклав додатковий договір, відповідачка склала розписку про пролонгацію терміну повернення боргу, в розписці зазначила, що станом на день складення розписки має борг перед позивачем 32000 грн. В даній розписці сторони також домовились, що ОСОБА_2 має повернути залишок суми боргу зі сплатою відсотків у розмірі 11% щомісячно, у строк до 15.12.2014р., при цьому, заходи забезпечення позики у вигляді застави вищевказаного майна залишись незмінними. У визначений у розписці строк, відповідачка суму позики не повернула, відсотки за користування позикою не сплатила, на даний час має перед позивачем заборгованість у розмір 84979грн. (борг за позикою плюс проценти), у добровільному порядку виконати свої зобовязання відмовляється. Пред,явлення позову про звернення стягнення на заставне майно аргументував тим, що знає про фінансовий стан відповідачки на даний час, про наявність у неї інших боргів, тому вважає недоцільним предявляти позов про стягнення заборгованості; користуючись своїм правом вимоги і наявністю застави, бажає задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна, на яке на даний час накладається арешт і за іншими борговими зобовязаннями відповідачки.

Відповідач ОСОБА_2 письмових заперечень не подала, в судове засідання не з,явилась неодноразово, була повідомлена неодноразово належним чином, ніяких доказів не подала. В письмовій заяві, поданій суду, просила справу розглянути у її відсутність, визнала факт заборгованості перед позивачем у зазначеній у позові сумі, та його вимоги на заставлене майно; зазначила, що моральні якості не дозволяють їй не визнавати позов; пояснила, що позичені у ОСОБА_1 кошти пішли на погашення заборгованості перед ОСОБА_3

Залучений до участі у справі як третя особа ОСОБА_4 (чоловік відповідачки) у судовому засіданні підтвердив, що відповідачка позичала гроші у ОСОБА_1, гроші були позичені в інтересах сім,ї, на його лікування, і на погашення боргів перед ОСОБА_3; підтвердив, що знав про заставну і давав на це згоду, погодився, що вказане у заставній майно - належить відповідачці, і проти його застави він не заперечував. Пояснив, що саме тому, що гроші дружина позичала у ОСОБА_1, вже маючи борги перед ОСОБА_3, то позивач погодився надати позику лише на умовах застави. На даний час фінансовий стан відповідачки і його сім'ї не дозволяє їй повернути позивачу позичені гроші. Підтвердив, що розписки дружиною складались нею особисто і в ті дати, які в них зазначені.

Третя особа ОСОБА_3, який вступив до участі у справі за своєї заявою, заперечував проти позову, мотивуючи тим, що при укладенні договору застави позивач та відповідач не дотримались всіх істотних умов договору, зокрема, щодо суті, розміру та строку виконання зобовязання, забезпеченого заставою, також відсутній детальний опис предметів застави, заставне майно, яке зазначене в розписці не має чітких характеристик та ознак, які б дали змогу його ідентифікувати. Крім того, зазначив, що вказаний договір має ознаки фіктивності і укладений лише з однією метою, щоб уникнути відповідальності та не повертати йому борг, який стягнуто з ОСОБА_2 на його користь за рішенням суду. Крім того пояснив, що до вказаного договору між позивачем і відповідачем, відповідачка вже була боржником перед третьою особою, і вже передала йому у заставу все належне їй рухоме і нерухоме майно (про що зазначено у розписці), тому він має право першої черги на дане майно.

Вислухавши показання сторін і третіх осіб, дослідивши подані сторонами докази, суд встановив такі факти і дійшов таких висновків:

З розписки, датованої 31.10.2011р., написаної відповідачем власноручно (чого вона не заперечує і що підтвердили позивач і третя особа ОСОБА_2), видно, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг 65000грн., які зобовязалась повернути в термін до 31 жовтня 2013 року; в заставу її зобовязань передала ОСОБА_1 належне їй майно: кухонний гарнітур 17 предметів (стіл обідній 1 шт., стільці 4 шт., тумби навісні 6 шт., тумби приставні 6 шт.); пральну машину «Зануссі» - 1 шт.; газову поверхню «Арістон» - 1 шт., духову шафу «Арістон» - 1 шт., холодильник «Шарп» - 1 шт., телевізор «Витязь» - 1 шт.; мікрохвильова піч «Панасонік» - 1 шт.; спальний гарнітур 11 предметів (ліжко 1 шт., тумба при ліжкова 2 шт., комод 1 шт., тумба 3 шт., шафа для білизни 1 шт., тумба навісна 1 шт., полиці 2 шт.); телевізор «LG» - 1 шт., стіл комп'ютерний 1 шт., комод 1 шт., шафа 3 шт., диван кутовий 2 шт.; набір меблів у вітальню - 4 предмети (тумба під телевізор 1 шт., шафа під посуд 2 шт., полиця навісна 1 шт.); телевізор «Філіпс» - 1шт., комод під взуття 1 шт. В розписці зазначена адреса проживання відповідачки (м. Бровари, вул.. Енгельса, 10-а,к.27, і її паспортні дані. Дана розписка складена в двох примірниках, по одному кожній стороні, в розписці ОСОБА_1 зазначено, що він підтверджує викладені у розписці зобовязання ОСОБА_2

З розписок, датованих 21.02.2012 р., 17.08.2012 р., 26.07.2013 р., написаних ОСОБА_1 власноручно, видно, що 21.02.2012 р. він отримав від ОСОБА_2 частину боргу за розпискою від 31.10.2011 р. в сумі 5000,00 грн.; 17.08.2012 р. отримав від ОСОБА_2 частину боргу за розпискою від 31.10.2011 р. в сумі 7000,00 грн.; 26.07.2013 р. - отримав від ОСОБА_2 частину боргу за розпискою від 31.10.2011 р. в сумі 5000,00 грн.

З розписки про пролонгацію терміну повернення боргу по розписці від 31.10.2011р., датованої 27.10.2013 р., написаної ОСОБА_2 власноручно, видно, що ОСОБА_2 на підставі домовленості з ОСОБА_1, бере на себе наступні зобовязання: повернути борг в залишковій сумі 32 000грн. до 15.12.2014р. під 11% щомісячних, заставне майно, яке перераховане в розписці ввід 31.10.2011р., залишається як заставна на забезпечення виконання нею зобовязань. В розписці ОСОБА_1 зазначено, що він підтверджує зобовязання ОСОБА_2 по даній розписці.

Згідно довідки ВАДР відповідачка зареєстрована на постійне місце проживання з 6.05.2006р. за адресою м. Бровари, вул.. Енгельса, 10-а,к.27.

Третя особа ОСОБА_3 на обґрунтування своїх заперечень подав:

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2012р., яким стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_3 борг в розмірі 603219,00 грн. Зі змісту рішення видно, що даний борг у відповідачів виник з укладеного між сторонами договору позики від 28.08.2011р. (сума боргу 600000грн., строк повернення боргу до 1.11.2011р.).

Розписку, датовану 28.08.2011 р., написану ОСОБА_2 власноручно, з якої вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 28.08.2011р. було укладено договір, за яким він передав відповідачу 600000грн., що еквівалентно 75000 доларів США на умовах позики, а відповідачка грошові кошти взяла і зобовязалась їх повернути у строк до 01.11.2011р. В розписці, крім того, зазначено, що у разі невиконання зобовязань, ОСОБА_2 відповідає своїм рухомим і нерухомим майном , яке належить їй. Для підтвердження її (ОСОБА_2К.) даних, передає копії документів: копію паспорту, іден.номеру, копію документів на право власності на квартиру.

Розписку, датовану 28.08.2011р., написану ОСОБА_4, в якій він як свідок і як чоловік позичальника підтвердив факт отримання грошей (позики) його дружиною, що договір позики укладений в інтересах сім,ї і що гроші за даним договором набуті у спільну сімейну власність, і що у разі невиконання цього договору він відповідає своїм рухомим і нерухомим майном. Для підтвердження його (ОСОБА_4П.) даних, передав копії документів: копію паспорту, іден.номеру, копію документів на право власності на квартиру.

З постанови ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції від 22.01.2013 р., видно, що старшим державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 36070454, відкритого на підставі виконавчого листа № 2/1007/2460/2012, виданого 16.01.2013 р. Броварським міськрайонний судом Київської області за рішенням про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 603219,00 грн., накладено арешт та заборону відчуження щодо всього майна боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Згідно постанови державного виконавця у даному виконавчому провадженні від 31.07.2015р. призначено проведення виконавчих дій по вилученню описаного майна за адресою м. Бровари, вул.. Енгельса, 10-а,к.27.

З відповіді ВДВС щодо проведення виконавчих дій у наведеному вище виконавчому провадженні, видно, що за зазначеною адресою за місцем проживання відповідачки, державним виконавцем було описане майно - предмети домашнього вжитку (фактично за описом і переліком збігається з майном, зазначеним у розписці відповідачки.

Згідно ст.638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ , який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ч.2 ст. 207 ЦКУ правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1, ч.2 ст. 218 ЦК України - заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами.

Згідно ч.1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того , що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З аналізу змісту розписок, наданих позивачем, і з аналізу вимог закону, що регулює дані правовідносини, суд встановив, що Договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовим доказом розпискою позичальника, є договором позики, який передбачений ст.1046 ЦК України. Таким чином, між сторонами дійсно укладено договір позики, у ньому сторони досягли згоди за всіма основними його умовами: щодо сторін договору, предмету договору і його правової природи, суми позики, строку повернення, і надали договору необхідну письмову форму.

Друга розписка є підтвердженням і формою укладення додаткового договору до договору позики, вона так само укладена у письмовій формі, в ній сторони визначили розмір боргу на день підписання додаткового договору, змінили строк повернення боргу, домовились щодо встановлення процентів за користування позикою. В розписці є підписи обох сторін, тобто зміни до раніше укладеного договору позики внесені за згодою обох сторін. Друга розписка не підтверджує укладення іншого договору позики чи наявності іншого боргу чи інновацію боргу (на що посилається представник третьої особи), а є підтвердженням внесення змін до існуючого і невиконаного договору позики, який з укладенням додаткового договору (дата складення другої розписки) продовжив діяти на нових умовах.

Закон передбачає забезпечення виконання зобовязання у вигляді застави.

Згідно ст.1 Закону України «Про заставу», та ст..572 ЦК України - застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ст.3 Закону «Про заставу» - заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Згідно ст.4 Закону - предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення.

Згідно ст.11 - заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.

Згідно ст.12 Закону та ст..584 ЦК України- щодо змісту договору застави - У договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Згідно ст.13 Закону та ст.547 ЦКУ - Договір застави повинен бути укладений у письмовій формі.

З наданих доказів судом встановлено, що одночасно з укладенням договору позики сторони уклали і договір застави - на забезпечення виконання боржником своїх зобовязань за договором позики, обрали вид забезпечення, визначили предмет застави. Даний договір застави відповідає вимогам закону, є дійсним, чинним і з нього для сторін договору наступили певні права та зобовязання .

Перша розписка відповідачки відповідає вимогам до договору застави і за формою (письмова форма та ж сама форма, в якій укладено забезпечений договір), і за змістом: в розписці чітко зазначено зобовязання, яке забезпечене заставою (грошові зобовязання, що виникли за договором позики), розмір забезпеченого зобовязання, зазначено вид забезпечення (застава), міститься перелік майна, переданого в заставу, зазначено, хто є власником заставного майна, в розписці зазначено адресу знаходження майна- за місцем проживання заставодавця - позичальника. Предмет застави (речі) відповідають вимогам, передбаченим у ст..ст.184 -187 ЦК України. Враховуючи характер заставного майна- предмети домашнього вжитку (меблі, побутова техніка) закон не вимагає нотаріального посвідчення такого договору чи його обовязкової реєстрації в Реєстрі обтяжень, і не вимагає дотримання певної форми чи певного змісту.

Разом з укладенням додаткового договору (про пролонгацію строку повернення позики) сторонами було одночасно продовжено і дію договору застави: договір підписаний обома сторонами, має всі необхідні відомості щодо забезпечення виконання боржником оновлених боргових зобовязань, забезпечених заставою. Тому слід вважати, що договір застави діє, і підлягає виконанню сторонами. І за даним договором позивач має право вимагати звернення стягнення на заставне майно - для задоволення свої вимог за договором позики.

Третя особа посилається на фіктивність даного договору, на невідповідність договору встановленій законом формі, зокрема вигляду окремого письмового договору, на те, що в розписці не зазначено більш детальний опис речей, які б могли їх ідентифікувати і їх ціну. Тому на думку третьої особи, відсутні підстави для визнання того факту, що сторони дійсно уклали договір застави.

Суд дані ствердження третьої особи визнає такими, що суперечать вимогам закону. Судом встановлена відповідність даного договору застави вимогам закону і за формою і за змістом. Підстав для визнання його фіктивним, тобто вчиненим без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином , за ст..234 ЦК суд не вбачає. Так само суд не вбачає підстав для визнання даного договору нікчемним. Щодо відсутності окремого договору застави - то суд виходить з положень ст.628 ЦКУ- згідно якої сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір), і до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Щодо предмету застави, то суд виходить з того, що згідно ст.582 ЦК України - оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом. Оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок оцінки предмета застави не встановлений договором або законом. Оскільки сторони домовились укласти саме такий договір, і визначились щодо відсутності необхідності оцінювати попредметно заставне майно (речі), - то такі умови договору застави не суперечать вимогам закону. Сторони домовились, що загальна вартість заставного майна визначається розміром боргового зобовязання , яке виникло з договору позики. Тому сам той факт, що у договорі сторони не визначили конкретну вартість окремих речей не є підставою для визнання договору застави нікчемним, або для відмови кредитору - заставодержателю у його праві вимагати звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до ст..1049 ЦКУ позичальник зобовязаний повернути предмет позики у встановлені договором або законом строки.

Згідно ст..629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Встановлено, що позичальник прострочив виконання договірних грошових зобовязань за договором позики, не повернув суму боргу, не сплатив визначенні у договорі проценти за користування позикою. Відповідач даного факту не оспорює, не представив доказів на підтвердження виконання ним грошових зобовязань, письмово підтвердив наявність боргу. Так само третя особа, яка піддає сумніву наявність боргових зобовязань у відповідача перед позивачем, не представила належних доказів на спростування наявності даного боргу чи його фіктивності.

Згідно ст. 589 ЦКУ у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, інших витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.20 Закону - Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Згідно ст..590 ЦК України - звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.4 ст.590 ЦК України - у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ч.5 ст.590 ЦК України - якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя.

Згідно ст.16 Закону «Про заставу» та ст.585 ЦК України - право застави виникає з моменту укладення договору застави. Тому посилання третьої особи, що відсутні підстави для звернення стягнення на дане майно в інтересах позивача, оскільки у нього (третьої особи) виникло першочергове право на задоволення своїх вимог за рахунок даного майна, на яке в його інтересах накладено арешт в 2015 році, не відповідають вимогам закону.

Так само не є підставою для відмови ОСОБА_1 у позові та обставина, що договір позики між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладений раніше, ніж договір позики з ОСОБА_1. Оскільки сам факт наявності боргових зобовязань перед іншими кредиторами станом на день укладення договору застави не є перешкодою для укладення такого договору. Ні закон «Про заставу», ні ЦК України не передбачають такої заборони чи необхідності повідомлення попередніх кредиторів про укладення договору застави - у випадку, якщо предмет застави на той час не перебував у заставі перед іншим кредитором . А як встановлено у судовому засіданні, в тому числі і з представленої третьою особою боргової розписки договору застави між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 при укладенні договору позики в 2011році- не укладалось. Принаймні, в межах даної справи - суд не має підстав для встановлення факту укладення такого договору між даними особами. Посилання третьої особи на те, що зазначена розписка підтверджує факт укладення договору застави не відповідає вимогам закону. Письмових доказів наявності такого договору між третьою особою і відповідачем суду не представлено. Розписка, на яку посилається третя особа, не містить відомостей щодо суттєвих і необхідних умов договору застави, зокрема в ньому відсутній перелік заставного майна втому числі того майна, яке зазначене в розписці ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. Сам факт зазначення в розписці, що боржник відповідає своїм майном, як рухомим так і нерухомим не сприймається судом - в межах розгляду даної справи - як договір застави того самого майна, яке є предметом застави у договорі між сторонами. Посилання у розписці на квартиру не доказує застави майна - предметів домашнього вжитку.

Крім того, суд враховує, що розглядаючи позов про звернення стягнення на предмет застави, суд не встановлює наперед черговість стягнень для всіх стягувачів, не визначає наперед ціну, яка буде виручена від реалізації майна, і не визначає, чи буде вона достатньою для задоволення всіх вимог. Дані питання вирішуватимуться в порядку виконання судових рішень. Сам факт наявності інших боргових зобовязань у відповідача перед іншими стягувачами не є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на майно - предмет застави - за вимогою заставодержателя, у якого є право вимоги (є невиконане грошове зобовязання, забезпечене цією заставою).

Для позивача настав строк вимоги, і позивач має право на звернення стягнення на предмет застави. При таких обставинах є всі підстави для звернення стягнення на предмет застави на майно, зазначене у договорі (у розписці боржника).

В даному випадку відсутні підстави для припинення права застави, передбачені ст.593 ЦК України.

Згідно ст. 591 ЦК - реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Згідно ч.2 - початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Тобто, визначення початкової ціни предмету застави є правом, а не обовязком суду у разі прийняття рішення про звернення стягнення на заставне майно.

Щодо визначення розміру наявних боргових грошових зобовязань, то суд виходить з того, що за умовами договору позики (визначеними в другій розписці відповідачки від 27.10.2013р.) сума боргу за позикою - 32000грн.; договором визначено розмір процентів - 11%. Позивач у позовній заяві розмір заборгованості відповідачки за позикою і процентами визначив у сумі 84979грн.

Відповідачка дані умови договору позики і розмір грошового зобовязання та заборгованості по ньому визнала, тому суд вважає можливим прийняти такий розрахунок і розмір заборгованості.

Зазначена позивачем сума процентів, нарахованих за умовами договору, значно менша, ніж арифметично розрахована, виходячи з розміру позики, зазначеної у розписці, з процентної ставки, визначеної сторонами і з строку користування позикою: 32000грн. х11% х 21міс.=73920грн.

Оскільки згідно ст.10,11 ЦПК України право визначати розмір вимог і спосіб захисту порушеного права належить позивачу , а суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог, то, зазначаючи у своєму рішенні розмір заборгованості боржника, для погашення якої звертається стягнення на заставне майно, суд вказує саме ту суму, як зазначає позивач.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 205,207, 208, 218, 526, 625, ст..589,590 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити;

В рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 за договором позики від 31 жовтня 2011 року в сумі 84 979 грн. на користь заставодержателя ОСОБА_1 звернути стягнення на майно, що належить ОСОБА_2, яке перебуває у заставі за договором застави від 31 жовтня 2011року (заставодержатель ОСОБА_1, заставодавець ОСОБА_2), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно переліку:

кухонний гарнітур 17 предметів (стіл обідній 1 шт., стільці 4 шт., тумби навісні 6 шт., тумби приставні 6 шт.); пральну машину «Зануссі» - 1 шт.; газову поверхню «Арістон» - 1 шт., духову шафу «Арістон» - 1 шт., холодильник «Шарп» - 1 шт., телевізор «Витязь» - 1 шт.; мікрохвильова піч «Панасонік» - 1 шт.; спальний гарнітур 11 предметів (ліжко 1 шт., тумба при ліжкова 2 шт., комод 1 шт., тумба 3 шт., шафа для білизни 1 шт., тумба навісна 1 шт., полиці 2 шт.); телевізор «LG» - 1 шт., стіл комп'ютерний 1 шт., комод 1 шт., шафа 3 шт., диван кутовий 2 шт.; набір меблів у вітальню - 4 предмети (тумба під телевізор 1 шт., шафа під посуд 2 шт., полиця навісна 1 шт.); телевізор «Філіпс» - 1шт., комод під взуття 1 шт., визначеною сторонами загальною вартістю 65000грн., шляхом продажу вказаного майна в порядку, визначеному Законом України «Про заставу».

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайоний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Селезньова