Справа № 463/775/14 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/6912/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, прокурора Гальчинського С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2014р. в задоволені позову відмовлено за безпідставністю.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що він не погоджується із висновком суду про відсутність вини відповідача у зв'язку з арештом рахунків. Вважає, що судом неправильно встановлені обставини справи, оскільки саме з вини відповідача з ним вчасно не був проведений розрахунок при звільненні. Зазначає, що розрахунок з ним проведено 05.02.2014 р. внаслідок примусового виконання судового наказу від 29.06.2012 р., проте вказана обставина не звільняє відповідача від обов`язку щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2014 року і постановити нове рішення, яким його вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, прокурора Гальчинського С.О., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2014 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ДП "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 01 серпня 2008 року до 28 січня 2014 року в сумі 10 86,75 грн. (без врахування обов'язкових податків і зборів).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року скасовано в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а справу направлено новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення позивача - 31 липня 2012 року відповідач не міг з ним провести повний розрахунок, оскільки на все майно, кошти і рахунки було накладено арешт органами Державної виконавчої служби, у зв'язку із чим відсутня вина відповідача за невчасний розрахунок з позивачем при звільненні.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді провідного інженера-конструктора на ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут».

Згідно наказу № 173 к від 30.07.2012р. його було звільнено з роботи 31.07.2012р. у зв'язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України.

ОСОБА_2 при звільненні була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Повний розрахунок із позивачем було проведено 28.01.2014р.

Відповідно до ч.2 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності до ч.1 ст. 117 цього ж Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року у справі № 6-64цс13, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Колегією суддів встановлено, що ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» не дотримано вимог ст. 116 КЗпП Україниі та в день звільнення ОСОБА_2 не виплатило йому належні при звільненні суми.

Згідно п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки № 197 середньоденний заробіток ОСОБА_2 за квітень -травень 2012р. складає 115,72 грн.

Як вбачається з наказів ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» № 140 від 27.04.2012 року, № 155 від 21.05.2012 року, табелю обліку робочого часу ОСОБА_2 та довідки ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» № 197, кількість робочих днів в двох останніх місяцях роботи в яких були робочі дні ОСОБА_2, що передували даті звільнення складає 11 робочих днів в квітні місяці та 1 робочий день в травні місяці 2012 року.

Таким чином, середньомісячна кількість робочих днів складає: (11 роб. днів + 1 роб. день) / 2 місяці = 6 роб. днів.

Період затримки розрахунку при звільненні з 01.08.2012р. до 28.01.2014р. складає 18 місяців по 6 робочих днів (18 місяців х 6 роб. днів = 108 роб. днів), а тому сума, яка підлягає до стягнення без врахування обов'язкових податків і зборів складає 12 497, 76 грн. (115, 72 грн. середньоденний заробіток х 108 роб. днів = 12 497, 76).

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не дав належної оцінки всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності, та невірно застосував норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що рішення районного суду слід скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 до ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку задовольнити частково та стягнути з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12 497, 76 грн. (без врахування обов'язкових податків і зборів).

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12 497, 76 грн. (без врахування обов'язкових податків і зборів).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська