Справа №461/7627/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року Галицький районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Волоско І.Р.

секретар Підлужний Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір №Р22.981.73090 від 28.12.2013 року, укладений між нею та ПАТ «Ідея Банк». В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що їй ні до підписання договору, ні протягом його дії не було у письмовій формі повідомлено про умови надання кредиту та про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі, між зобов'язаннями споживача, чим було порушене її право як споживача на свободу вибору продукції; ціну продукції визначено неналежним чином - всупереч вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року; правочин не відповідає її внутрішній волі; її не було належним чином повідомлено про можливість істотного зростання вартості послуг; правочин укладений з використанням нечесної підприємницької практики; розірвання Договору передбачене тільки в односторонньому порядку в інтересах фінансової установи; несправедливими є умови договору щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов'язань за договором; оспорюваний договір не містить умов, які б регулювали відповідальність фінансової установи за неналежне виконання умов договору. Враховуючи наведене просить позов задоволити у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду клопотання про слухання справи у її відсутності, у звязку із неможливістю прибути на судове засідання. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів, викладених у письмових запереченні на позовну заяву. Просив проводити слухання справи у їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази є належними та допустимими /ст.ст. 57-59 ЦПК України/.

Судом встановлено, що 28.10.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Р22.981.73090, відповідно до умов яких ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у сумі 34061,00 грн. з виплатою 11,9000 % річних на строк до 28.10.2018 року.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Так, згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Зважаючи на зазначені вимоги законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину, суд приходить до висновку, що форма та зміст кредитного договору №Р22.981.73090 від 28.12.2013 року відповідають даним вимогам, відтак укладені без порушень чинного законодавства.

Як вбачається з Довідки-повідомлення, власноручно підписаної Позивачем, він підтвердив, що кредитодавець 28 жовтня 2013 року до підписання кредитного договору надав йому у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а саме: можлива сума кредиту - 34061 грн.; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі, між зобов'язаннями споживача - готівкова (видача коштів з каси Кредитодавця) та безготівкова (переказ коштів на вказаний клієнтом рахунок одержувача; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування - переваги (проценти нараховуються на залишок кредиту), недоліки (мінімальний вік Позичальника із довідкою про доходи 21 p., без довідки про доходи - 23 p., ануїтетна схема погашення кредиту, яка призводить до подорожчання продукту; орієнтовна сукупна вартість кредиту складає 72652,9600 грн.

Відповідно до п.5.1 оспорюваного Кредитного договору, Позичальник заявляє та гарантує, що Банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому у належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним законом він ознайомлений; він ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; умови даного Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам.

Згідно ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, нечесна підприємницька практика забороняється та включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Позивачем жодним чином не доведено вчинення Банком дій, що могли б кваліфікуватись як недобросовісна конкуренція а також провадження ним діяльності, спрямованої на введення споживача в оману, та застосування агресивної підприємницької практики.

Суд критично оцінює покликання позивача про недотримання Банком під час укладення Кредитного договору ч.12 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає обов'язок виконавця негайно повідомити споживача, якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть його інтереси або вимоги, оскільки зазначена норма передбачає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) та не стосується Кредитного договору як такого.

Як вбачається з п. 5.5 Кредитного договору, згідно постанови НБУ №168 від 10 вересня 2007 року реальна річна процентна ставка складає 94.0000%. Абсолютне значення подорожчання кредиту складає 72652,9600 гривень. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення Позичальником грошових зобов'язань відповідно до п.2.1 Договору.

Отже, дані про подорожчання продукту були Позичальнику відомі під час укладення Договору, і ОСОБА_1 не вчинила жодних дій, які б свідчили про те, що позичальника було введено в оману щодо вартості продукту.

Позивач також невірно тлумачить положення ст.525 ЦК України, оскільки зазначає що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, натомість зазначена норма діє за умови, що інше не встановлене договором або законом.

Як вбачається з п.5.10 Кредитного Договору, Позичальник засвідчує, що йому відомі положення чинного законодавства щодо відповідальності за порушення зобов'язань, у тому числі, Глави 51 ЦК України «Правові наслідки порушення зобов'язання. Відповідальність за порушення зобов'язань», а також те, що він розуміє та усвідомлює, що несе відповідальність по зобов'язаннях всім належним Позичальнику майном, на яке може бути звернуто стягнення та накладено арешт. Позичальнику відоме право Банку у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором звернути примусове стягнення на будь-яке його майно шляхом накладення арешту, вилучення та наступного примусового продажу, відповідно до процедури, передбаченої законодавством України

Таким чином, враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, з посиланням на належні докази, наявність підстав для визнання кредитного договору №Р22.981.73090 від 28.12.2013 року недійсним, а тому вимоги позовної заяви є необґрунтованим. Відтак, відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203, 215, 216, 525, 1055 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» з наступними змінами, суд,-

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.Р.Волоско.