Провадження № 2/344/4657/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, його адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання,-

ВСТАНОВИВ:

В позові вказано, що відповідача було зараховано в якості курсанта у позивача, сторонами укладено договір, який передбачав обов`язок для відповідача у випадку звільнення з органів внутрішніх справ протягом 3 років після закінчення навчання відшкодувати витрати на утримання у навчальному закладі. 27/01/2015 р. відповідач звільнився з ОВС, а тому позивач просив стягнути з нього на свою користь 16500,10 гривень.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримав з підстав, що в ньому зазначені.

В усних поясненнях представника відповідача та письмовому запереченні проти позову відповідач вказав на те, що не проживав у гуртожитку, не користувався комунальними послугами Університету та послугами з надання речового і харчового забезпечення, не отримував стипендію, а Університет не надав докази, які підтверджують фактичний розмір зазначених витрат, довідки позивача не є доказами, щодо фактичних витрат на утримання відповідача та не відповідають дійсності.

Судом встановлено наступні обставини.

25/07/2009 р. позивач видав наказ № 219, яким зарахував відповідача з 06/08/2009 р. курсантом першого курсу денної форми навчання.

25/08/2009 р. позивач та відповідач уклали договір, відповідно до п. 2.3.6 та 3.2. якого відповідач зобов`язаний у випадку звільнення з органів внутрішніх справ протягом 3 років після закінчення навчання відшкодувати витрати на утримання у навчальному закладі.

Згідно наказу №109 о/с від 30/08/2011 р. відповідача відряджено для проходження служби і навчання до Львівського державного університету внутрішніх справ з 30/08/2011 року.

24/08/2009 р. ЛьвДУВС та відповідач уклали договір про підготовку фахівця у навчальному закладі МВС, відповідно до п. 2.3.5 якого відповідач зобов`язався після закінчення навчання прибути до місця призначення і приступити до виконання службових обов`язків за посадою та відпрацювати не менше 3 років. Відповідно до п. 2.3.6. вказаного договору відповідач зобов`язався у разі відрахування і навчального закладу чи звільнення зі служби до встановленого трирічного строку відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з навчанням.

27/01/2015 р. відповідача звільнено зі служби в ОВС на підставі рапорта відповідача.

Відповідно до довіки-розрахунку №7 від 24/04/2015 р. спірні витрати на утримання відповідача під час навчання ЛьвівДУВС за період з 01/09/2009 р. по 31/08/2011 р. склали 5399,50 гривень.

Відповідно до розрахунку стипендії від 24/04/2015 р. спірні витрати на утримання відповідача під час навчання ЛьвівДУВС за період з 01/09/2009 р. по 31/08/2011 р. склали 5269,40 гривень.

Відповідно до довіки-розрахунку №33 від 18/05/2015 р. витрати на утримання відповідача під час навчання ЛьвівДУВС за період з вересня 2011 р. по червень 2013 р. склали 14625,19 гривень.

02/07/2013 р. Прикарпатський юридичний інститут Львівського державного університету внутрішніх справ та Львівський державний університет внутрішніх справ уклали договір відступлення права вимоги.

За змістом п. п. 2.1.1., 2.1.2., 2.1.3., 2.1.6. Порядку витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь час навчання; витратами на продовольче забезпечення - витрати, пов'язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування; витратами на речове забезпечення - витрати, пов'язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами; до спожитих курсантом вищого навчального закладу комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Позивач не надав доказів на підтвердження витрат та не надав обґрунтованого розрахунку для з`ясування обставини, про те як позивачем розраховані фактичні витрати, пов'язані з утриманням відповідача в Університеті, та що до них входить; чи пов'язано надання комунальних послуг із проживанням курсанта у гуртожитку, чи їх споживання не пов'язується з проживанням у гуртожитку, чи є вони самостійною складовою витрат на утримання курсанта.

З огляду на недоліки позову та порушення позивачем обов`язків щодо надання доказів, встановлених нормами процесуального права, саме з вини позивача не можливо встановити фактичні обставини, які є підставами позову, а сам позов не обґрунтовано належними доказами.

При цьому відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак саме на припущенні того у позивача були витрати на утримання відповідача засновано даний позов.

Підстави та порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, визначено Порядком відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року (далі - Порядок), Порядком розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 419/831/240/605/537/219/534/ від 16 липня 2007 року.

Відповідно до п. 8 постанови від 12 липня 2006 р.№ 964 сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

Однак позивач просив стягнути спірні грошові кошти на власну користь, хоча відповідно до законодавства спірні грошові кошти підлягають стягненню до державного бюджету України.

При цьому позивач не надав суду доказів про те, що він уповноважений на подання вказаного позову у власному інтересі та стягненні грошових коштів на власну користь, а не на користь державного бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 11 березня 2015 року.

Так само обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання, встановлений ст. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», відповідно до якого особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до Державного бюджету України повну вартість навчання.

Виходячи із положень п. п. 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його за ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до Державного бюджету України вартість навчання.

На порушення ст. 131 ЦПК України позивачем не доведено розрахунків суми заборгованості відповідача перед позивачем чи державою.

Аналогічна правова позиція викладена і ухвалі Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 11 вересня 2013 року.

Відповідно до п. 3 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, а відповідно до п. 4 вказаного вище Порядку, розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом.

Відповідно до п. 7 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так обставина отримання стипендії підтверджується відомістю про отримання відповідачем стипендії, а не довідкою позивача, яка є частиною письмового пояснення позивача. Та не є доказом, який безпосередньо містить інформацію про отриману стипендію.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення 16500,10 гривень витрат на утримання, відмовити;

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський