ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/9464/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо визначення основного місця проживання дитини ОСОБА_7 з ОСОБА_7, який зареєстрований у Деснянському районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1, щодо стягнення аліментів (тощо),

Встановив:

Позивачі звернулися до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідачів, вказуючи адресу фактичного проживання всіх відповідачів за адресою: АДРЕСА_2, де у такому випадку вочевидь знаходиться і майно всіх відповідачів), а також щодо реєстрації відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у Дарницькому районі м. Києва. Проте, Дарницьким районним судом м. Києва 01.12.2015 року були направлені відповідні запити до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у м. Києві, при цьому, згідно з даними адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у м. Києві від 09.12.2015 року відповідач ОСОБА_5 дійсно зареєстрований в АДРЕСА_3 позивачі зареєстровані у Деснянському районі м. Києва (за вищевказаною адресою), а даних щодо реєстрації інших відповідачів до Дарницького районного суду м. Києва, в тому числі, у строк, який передбачений абз.2 ч.3 ст.122 ЦПК України, не надано.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Проте, і позивачами до суду не надано доказів щодо реєстрації відповідачів у Дарницькому районі м. Києва.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України: позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання (перебування).

З положень ч.9 ст.110 ЦПК України вбачається, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме можуть пред»являтися за місцезнаходженням майна відповідача.

З положень ч.1 ст.110 ЦПК України вбачається, що позови про стягнення аліментів можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.122 ЦПК України - інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, з положень ч.4 ст.122 ЦПК України вбачається, що питання про відкриття провадження у справі або про відмову у відкритті провадження у справі суддя вирішує не пізніше наступного дня після отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції "Про права дитини" передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Крім того, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, вивчивши наявні в провадженні матеріали, враховуючи положення ст.157 ЦПК України щодо строку розгляду цивільної справи даної категорії, ст.ст.107 - 117 ЦПК України вважаю, що відповідно до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України, позовну заяву належить повернути позивачу за підсудністю - для подання до відповідного суду.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів після отримання її копії.

Суддя: