АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Народна позика», ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення сторін, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися з позовом до ТзОВ Фінансова компанія «Народна позика», ОСОБА_4, третя особа: ПН КМНО Верповська О.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В процесі розгляду справи позивачами було змінено підстави позову відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 01 жовтня 2012 року між TзOB «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №7935, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. За договором купівлі-продажу, TзOB «Фінансова компанія «Народна позика» продала ОСОБА_4 житлову квартиру за зазначеною адресою, на підставі договору іпотеки від 25.05.2012 року, укладеного між TзOB «Фінансова компанія «Народна позика» , - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В свою чергу, договір іпотеки від 24.05.2012 року, було укладено в забезпечення виконання умов кредитного договору №2405001/000-КФІ/12 від 24 травня 2012 року, укладеного між TзOB «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_2 Позивачі вважають, що оспорюваний договір купівлі-продажу житлової квартири від 31.10.2012 року було укладено з порушенням вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» , ЗУ «Про іпотеку» та з недотриманням порядку звернення стягнення на майно, передане в забезпечення виконання кредитного договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.09.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Народна позика», ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3, подали апеляційну скаргу, в якій просили про його скасування та ухвалення нове рішення про задоволення їх вимог.

В скарзі посилалися на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норми матеріального права. Зокрема, судом неправильно визначено правовідносини, які виникли між сторонами. В даних правовідносинах суд при ухваленні рішення повинен був виходити як з норм ЗУ «Про іпотеку», так і ЗУ «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_3 доводи скарги підтримали.

Представники відповідачів та третьої особи доводи скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 24.05.2012 року між TOB «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2405001/000-КФІ/12, відповідно до якого фінансова установа надала позичальнику грошові кошти. На забезпечення виконання кредитного договору №2405001/000-КФІ/12 від 24.05.2012 року, між TOB «Фінансова компанія «Народна позика», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 24.05.2012 року.

Відповідно до умов договору іпотеки від 24.05.2012 року, забезпечуються зобов'язання, що виникло у ОСОБА_2, на підставі кредитного договору №2405001/000-КФІ/12 від 24.05.2012 року. У забезпечення виконання зобов'язань за основним договором іпотекодавці - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, передали в іпотеку квартиру НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

01.10.2012 року між TзOB «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у встановлені кредитним договором строки не виконувала свої договірні зобов'язання по погашенню відсотків за користування кредитом, TзOB «Фінансова компанія «Народна позика» на виконання умов кредитного договору та договору іпотеки направив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про усунення порушень за кредитним договором та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання вимог у тридцяти денний термін згідно ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

Як було встановлено районним судом, з матеріалів справи №755/3354/13-ц, вимоги були направлені належним чином у відповідності до п.6.6. договору іпотеки на адреси проживання позивачів, цінним листом. ОСОБА_2 зазначену вимогу не отримала, конверт з відповідними поштовими відмітками був повернутий відправнику, а ОСОБА_3 вимогу отримала 03.07.2012 року, про що свідчить повідомлення про вручення їй цієї вимоги.

Вимога була отримана позивачем 03.07.2012 року, а квартира була відчужена за договором купівлі-продажу 01.10.2012 року, тобто протягом трьох місяців після повідомлення.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною 3 ст. 203 Цивільного Кодексу України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивачем по справі не було доведено, а судом не було встановлено обставини, які відповідно до ст. 203 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Висновок суду про недоведеність позивачами, заявлених ними підстав для визнання правочину недійсним відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Колегія суддів, не приймає доводи апеляційної скарги з приводу недійсності договору купівлі-продажу квартири, через порушення п.10 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів», відповідно до якої кредитодавець за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, може використати право на вимогу споживчого кредиту достроково, в разі затримки сплати частини кредиту, або відсотків в разі прострочення, щонайменше на три календарні місяці, з огляду на наступне.

Згідно ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п 6.4 Договору Іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов основного договору, в тому числі у випадку одноразового прострочення боржником сплати та /або неповернення кредиту іпотеко держателю - незалежно від настання строку виконання зобов'язань по основному договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушення зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк. Попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Відповідно до п. 6.7 Договору іпотеки, визначено, що якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення. Іпотеко держатель вправі розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору та чинного законодавства.

Пунктом 6.8 договору іпотеки визначено, що в разі не усунення порушень, зазначених у вимозі, в строки вказані у вимозі, на розсуд іпотекодержателя або іпотекодавець передає у власність іпотеко держателю предмет іпотеки, або іпотеко держатель набув право продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві наступного календарного дня після закінчення строку визначеного у письмовій вимозі про усунення порушень.

Пунктом 4.1. укладеного 24.05.2012 року ОСОБА_2 та TзOB «Фінансова компанія «Народна позика» кредитного договору передбачено, що відсотки за користування кредитом нараховуються щомісячно в останній день місяця. Сплата нарахованих відсотків та комісії за управління кредитом здійснюється Позичальником щомісяця з 1 по 20 числа (включно) кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем отримання Кредиту, але остаточне погашення не пізніше кінцевого терміну дії Договору, зазначеного у пункті 1.2 цього Договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Фінансової установи або внесенням до каси Фінансової установи.

Відсотки за користування Кредитом, Кредит та щомісячна комісія за управління кредитом в разі їх несплати вважаються простроченими з робочого дня, наступного за днем, визначеним в пункті 4.1 цього Договору (п. 4.2 кредитного договору).

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що, TзOB «Фінансова компанія «Народна позика» не отримавши з 1 по 20 число червня місяця 2012 року коштів від ОСОБА_2, починаючи з 21.06.2012 року отримав право направити боржнику Вимогу, що було здійснено 27.06.2012 року.

Такі дії іпотеко держателя повністю відповідали, умовам, укладеного договору кредиту та іпотеки.

Як вбачається з пояснень позивачки ОСОБА_2, які вона надала апеляційному суду, її сестра ОСОБА_3 вимогу кредитора отримала 03.07.2012 року та повідомила її. Оскільки у вимозі було зазначено про необхідність сплатити пеню, вона прийняла рішення погашати увесь кредит достроково, щоб не погашати пеню та стала вживати заходи для того, щоб пере кредитуватись, проте не встигла знайти кошти, так як в жовтні 2012 року іпотечне майно вже було продане.

Позивач та її представник також пояснили в судовому засіданні, що вони не звертались в судовому порядку з вимогами про визнання недійсним договору іпотеки, через звуження їх прав, як іпотекодавців, умовами цього договору, порівняно з гарантіями визначеними в Законі «Про захист прав споживачів».

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про недоведеність позивачем, що договір купівлі-продажу іпотечного майна, який був укладений в жовтні 2012 року не відповідав вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Приватний нотаріус, посвідчуючи вказаний договір, обґрунтовано виходив з положень, які погодили сторони, укладаючи договір іпотеки, який недійсним в установленому законом порядку не визнавались, а також вимог Закону «Про іпотеку», оскільки звернення стягнення на іпотечне майно відбувалось в позасудовому порядку, в чіткій відповідності з умовами, укладеного сторонами договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку».

Посилання в скарзі на те, що кредитор не мав права продавати квартиру до 20 грудня 2012 року не ґрунтуються на Законі та договорі, укладеному між сторонами.

Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» на який посилається позивач йому надано право на усунення порушень кредитного договору протягом 60 календарних днів з дня отримання вимоги. Проте судом встановлено, що з дня отримання вимоги 03 липня 2012 року до моменту продажу квартири 01 жовтня 2012 року минуло більше ніж 60 днів.

Суд першої інстанції також правомірно врахував, що з дня прострочення виконання умов кредитного договору до реалізації квартири, а саме з червня до жовтня 2012 року також минуло більше ніж три місяці, тобто судом встановлено, що на момент звернення стягнення на майно, прострочення боржника за основним зобов'язанням відбулося більш ніж на три місяці, а тому кредитор вже набув права вимагати повернення всієї суми кредиту достроково.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що посилання позивача на порушення строків передбачених законом України «Про захист прав споживачів», не можуть бути підставою, для визнання недійсним договору купівлі-продажу іпотечного майна, реалізація якого відбувалась за умовами, погодженими сторонами в договорі іпотеки, які в установленому порядку недійсними не визнавались.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: