У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня

2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору та стягнення неустойки,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)«Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору та стягнення неустойки.

Позивач посилався на те, що 10 листопада 2014 року між ним та

ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір № 01/14-00059 фінансового лізингу.

Відповідно до договору предметом договору є трактор марки МТ3 892 в кількості 1 шт. вартістю 300 000 грн. Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору фінансового лізингу позивачем було проведено оплату ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» трьома платежами в сумі 30 000 грн та 108 000 грн выдповыдно до квитанцій про оплату від 10 листопада 2014 року та 42 000 грн від 21 листопада 2014 року. Всього на суму 180 000 грн.

Згідно із п. 4 договору поставкупредмету договору має бути здійснено в строк не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем авансового платежу, тобто в строк не пізніше 22 лютого 2015 року.

У лютому 2015 року позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу про здійснення поставки або повернення сплачених ним лізингових платежів та розірвання договору, оскільки ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не виконує взяті на себе зобов'язання відповідно до договору фінансового лізингу. Зокрема згідно п. 1.6 договору зміна вартості предмету лізингу можлива лише до сплати авансу, згідно п. 4.8. договору лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі з моменту сплати авансового платежу у повному обсязі до моменту підписання акта прийому-передачі предмета лізингу.

Проте на адресу позивача почали надходити листи про додаткову сплату лізингових платежів. З листів стало також зрозуміло, що передавати техніку відповідач не бажає, він не порушував питання про сплату витрат на організацію передачі техніки, оскільки не виконав зобов'язань щодо її придбання посилаючись на підвищення цін, хоча будь яких доказів про це позивачу не надсилав.

Так, заявник стверджував, що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» повинно повернути позивачу сплачені 180 000 грн, та сплатити неустойку до дня вирішення справи судом за кожен день затримки передачі техніки 9 000 грн.

(300 000 -вартість предмета лізингу х 3%). що на день подачі позову за 38 днів (з 21.02.(кінцева дата поставки) по 30.03) складає (9 000 х 28 днів) 342 000 гривень.

На підставі наведеного, Закону України«Про захист прав споживачів», позивач просив суд визнати розірваним договір № 01/14-00059 фінансового лізингу від 10 листопада 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія « Автофінанас» та ОСОБА_2 Стягнути з відповідача на користь позивача неустойку у розмірі

9 000 грн за кожен день, починаючи з 21 лютого 2015 року, до дня винесення рішення судом. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачені авансові платежі у сумі 180 000,00 гривень.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 15 травня 2015 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору та стягнення неустойки задоволено повністю.

Договір фінансового лізингу № 01/14-00059,укладений 10 листопада

2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», розірвано.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія Автофінанс» на користь ОСОБА_2 сплачені авансові платежі в сумі 180 000 грн та 3% неустойки в сумі

9 000 грн, всього 189 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня

2015 року рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог

ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору фінансового лізингу, стягнення неустойки відмовлено.

Не погодившись із рішенням апеляційного суду Черкаської області від

21 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 травня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Крім цього, ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи те, що підстави пропущення строку на касаційне оскарження судового рішення є поважними, зазначене клопотання підлягає задоволенню, а процесуальний строк - поновленню.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенню позову, вірно виходив із того, що посилання позивача, на те, що він свої зобов'язання за договором до моменту передачі предмету лізингу виконав в повному обсязі, а відповідач порушив виконання своїх зобов'язань, - суперечить обставинам справи.

Так, суд апеляційної інстанції правильно зазначав, що не з вини відповідача відбулася затримка з передачею предмета лізингу, а позивач не сплатив всіх необхідних платежів, тому його вимоги щодо розірвання договору з наведених ним підстав, а також вимоги про сплату неустойки позивачем необґрунтовано.

Крім того, законом «Про фінансовий лізинг» та укладеним сторонами договором про фінансовий лізинг не передбачено розірвання договору між сторонами з виплатою неустойки із вказаних позивачем підстав, разом із тим ОСОБА_2 фактично не доведено обґрунтованості своїх позовних вимог.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків апеляційного суду Черкаської області не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня

2015 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня 2015 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору та стягнення неустойки, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 жовтня

2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьомін