Головуючий суду 1 інстанції - Чернік А.П.
Доповідач - Кострицький В.В.
Справа № 417/963/15-ц
Провадження № 22ц/782/728/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - судді Кострицького В.В.

суддів - Коротких О.Г., Стахової Н.В.,

при секретарі - Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу прокурора Марківського району Луганської області на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 06 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

встановила:

16.06.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Сторони по справі надали суду першої інстанції заяву про укладення мирової угоди в якій просили суд договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі - гаражу, розташованого по АДРЕСА_1, який на плані Технічного паспорту позначено Літером «Г», площею 105,95 м.кв., та земельної ділянці площею 0,0156 га (згідно схеми поділу земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- частину нежитлової будівлі - гаражу, розташованого по АДРЕСА_1, який на плані до Технічного паспорту позначено Літером «Г», площею 105,95 м.кв.;

- земельну ділянку площею 0,0156 га (згідно схеми поділу земельної ділянки), яка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, належала ОСОБА_3 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 06 серпня 2015 року визнано мирову угоду між сторонами та закрито провадження по справі.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, прокурор Марківського району Луганської області звернувся до суду з апеляційною скаргою на неї, просив суд ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. При цьому апелянт посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме вимог ст.ст. 182, 316, 328, 334, 657 ЦК України, ст.ст. 80, 175, 119, 122, 213, 214 ЦПК України, ст.ст. З, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 54, 55 Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про судовий збір». Апелянт посилається на те, що судом не з'ясовано правомірність угоди купівлі-продажу між позивачем та відповідачем, не враховано відсутність письмового договору купівлі-продажу нерухомого майна, оформленого у встановленій законом формі, та причини неможливості його нотаріального посвідчення сторонами. Таким чином, суд постановив ухвалу, якою фактично затвердив перехід права власності від ОСОБА_3 до ОСОБА_2, тим самим реалізував повноваження, які згідно з чинним законодавством України відносяться до компетенції нотаріальних органів.

30 листопада 2015 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення на апеляційну скаргу в яких вона просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення. Позивач в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора звертає увагу суду на ту обставину, що прокурор не мав повноважень на представництво та не обґрунтував підстави представництва. Судова колегія не погоджується з зазначеною позицією позивача так як відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.Частиною 2 статті 45 ЦПК України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи. Враховуючи відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати контроль за надходженням судового збору до спеціального фонду Державного бюджету, прокурор, звертаючись з вказаною апеляційною скаргою мав на меті захист економічних інтересів держави.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи. Заслухавши доповідача, прокурора відділу прокуратури Луганської області Постельга І.В., дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку по суті апеляційної скарги.

Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Визнаючи мирову угоду між сторонами та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що мирова угода не протирічить закону, не порушує права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Так, із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що між нею та ОСОБА_3 будо досягнуто домовленості про купівлю-продаж частини нежитлової будівлі - гаражу, розташованого по АДРЕСА_1, який на плані Технічного паспорту позначено Літером «Г», площею 105,95 м.кв., та земельної ділянки площею 0,0156 га (згідно схеми поділу земельної ділянки, яка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, належала ОСОБА_3 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1). Позивач посилається на те, що нею було сплачено відповідачу на виконання умов договору під розписку 20 (двадцять) тисяч гривень, проте немає можливості посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально через те що відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору і тому відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України в разі виконання однією зі сторін повністю або частково умов угоди, що потребує нотаріального посвідчення, та ухилення від нотаріального оформлення іншою стороною суд вправі визнати таку угоду дійсною.

Після чого сторони звернулися до суду з заявою про визнання мирової угоди.

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що якщо сторони виявили намір укласти мирову угоду, то при необхідності їм може бути надана можливість оформити умови мирової угоди, для чого суд оголошує перерву в судовому засіданні. У разі якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб (не сторін), суд визнає мирову угоду та закриває провадження у справі.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про застосування положень ст..175, 205 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції не мав відомостей про державну реєстрацію прав з державного реєстру. Відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно із ч.4 ст.334 цього кодексу, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача на здійснення нотаріальних дій, або звернення позивача до нотаріальної контори для здійснення нотаріальних дій. Копії документів наданих позивачем не завірені належним чином.

Таким чином, на думку колегії суддів, умови мирової угоди, визнаної ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 06.08.2015 року, суперечать закону, а тому суд першої інстанції повинен був постановити ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжити судовий розгляд.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

При таких обставинах колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 06.08.2015 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Питання стягнення судового збору вирішити у відповідності до ухвали апеляційного суду від 20 листопада 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 311, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргупрокурора Марківського району Луганської області задовольнити.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 06 серпня 2015 року скасувати і направити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майнодля продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: