Справа №576/508/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2303/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, та в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 14 вересня 2011 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_4 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Памяткою клієнта та Тарифами банку складає між нею та банком договір. Крім того, відповідно до п.п.2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов і правил позичальник ОСОБА_4 надала згоду на встановлення кредитного ліміту банком та прийняття нею будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Отримавши кредитні кошти на платіжну картку відповідачка належним чином не виконувала умови повернення кредитних коштів, передбачені довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і тому станом на 31.01.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 7383,29 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 4870,64 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1313,38 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 371,49 грн., а також штрафів, в тому числі, 500 грн. фіксована частина, 327,78 грн. процентна складова і яку позивач просить стягнути на користь банку з відповідача, а також стягнути понесені ним судові витрати по справі. (а.с.3-5)

У липні 2015 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов, в якому просила визнати недійсним укладений між сторонами договір від 14 вересня 2011 року, посилаючись на те, що кредитного договору вона з банком не укладала, так як відкрила платіжну картку у Приватбанку з метою зарахування на неї стипендії, яку вона отримувала під час навчання у Глухівському національному педагогічному університеті ім. О. Довженка. Також відповідачка посилалась на те, що їй не надавались для ознайомлення умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку та памятка клієнта, що разом з анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку є єдиним договором про надання банківських послуг, тобто письмова форма договору не була додержана, а також перед укладенням договору їй у письмовій формі не було повідомлено про кредитні умови, як це передбачено вимогами ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а сам кредитний договір не містить обовязкових умов, встановлених ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо суми кредиту, детального розпису загальної вартості кредиту, дати видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту, права дострокового повернення кредиту, річної відсоткової ставки за кредитом та інших умов. (а.с.78-86)

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним договір б/н від 14 вересня 2011 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. ( а.с.118-122)

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити. В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність між сторонами кредитних відносин через відсутність підписаного кредитного договору, оскільки всі істотні умови, як-то сума кредиту, розмір плати за користування кредитом, строк виконання зобовязання, відображені в анкеті-заяві позичальника та довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем і вона з ними погодилася. Також відповідачка весь час активно користувалась кредитним лімітом, з вимогами про розірвання чи визнання недійсним кредитного договору жодного разу не зверталась аж до липня 2015 року, коли банк предявив до неї вимогу про стягнення кредитної заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив із доведеності ОСОБА_3 позовних вимог, оскільки оспорюваний договір, як правочин, суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, у звязку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову про стягнення кредитної заборгованості.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Апеляційним судом Сумської області встановлено, що 14 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, яка на теперішній час після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с.52) було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», з якої вбачається, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послу, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, а також Тарифами, становить між ОСОБА_4 та банком договір про надання банківських послуг, відповідно до якого, ОСОБА_4 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При укладенні кредитного договору сторони виходили з вимог ст.634 ЦК України, у відповідності до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку ОСОБА_4 підтвердила у анкеті-заяві, власноручно підписавши її. (а.с.10, 11)

Відповідно до п.2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, банк видає клієнту карту, її вид визначено в Пам'ятці клієнта (довідці про умови кредитування) і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, яка вказана в заяві.

Пунктом 2.1.1.2.3 Умов та Правил визначено, що після отримання банком від клієнта документів, а також заяви, банк приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити чи анулювати) кредитний ліміт. А у пункті 2.1.1.2.4 цих же Умов передбачено, що підписання договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. (а.с.28 зв.ст.)

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, картка діє до останнього місяця включно, що вказано на її лицьовому боці. По закінченню терміну дії, картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання картки з новим строком дії) після звернення клієнта в банк, відповідно до діючих тарифів. Випуск картки на новий термін здійснюється при дотриманні клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором. (пп. 2.1.1.2.11. і 2.1.1.2.12).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти від 17 лютого 2015 року відповідачу 14.09.2011 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який 21 липня 2012 року був змінений, а саме збільшений до 1500 грн., 08 березня 2013 року до 2000 грн., а 01 серпня 2013 року до 5000 грн. (а.с.9).

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутність у графі заяви-анкети, підписаної ОСОБА_4 встановленого розміру кредитного ліміту узгоджується з вищезазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг і тому посилання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 на зазначене, як на підтвердження неотримання відповідачкою кредиту, є безпідставним.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з якої вбачається, що 14.09.2011 року ОСОБА_4 ознайомилася та погодилася з фінансовими умовами надання даної платіжної картки, а саме встановленням поновлювальної кредитної лінії, порядком розрахунку банком відсотків, розміром сплати місячних платежів та строки їх внесення, порядком нарахування комісії, пені та штрафу, вартістю послуг, підписавши її особисто. (а.с. 11)

Крім того, із наявної в матеріалах справи довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» був встановлений кредитний ліміт, номер карткового рахунку, старт карткового рахунку та строк дії картки (а.с.9)

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підстави для визнання недійсним договору також передбачено у статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів»: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст.18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Колегія суддів вважає, що заявляючи вимоги про визнання недійсним кредитного договору б/н від 14.09.2011 року, ОСОБА_3 (ОСОБА_4) не довела, що умови цього договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві, а також того, що договір було укладено з використанням нечесної підприємницької практики.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Нечесна підприємницька практика забороняється.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Як встановлено апеляційним судом, під час укладання договору б/н від 14.09.2011 року, ОСОБА_3 (ОСОБА_4) в письмовій формі була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а також Умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна». На підтвердження цього ОСОБА_3 поставила свій підпис в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. (а.с.10,11)

При цьому анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку була особисто заповнена ОСОБА_4 Зі змісту анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов, зокрема визначили суму кредитного ліміту, відсоткову ставку, порядок нарахування відсотків, сплати неустойки, термін дії картки.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна» та Тарифах. Між Банком та позичальником укладено договір у письмовій формі.

Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству України, а вищезазначені письмові документи містять усі істотні умови, тому відповідно до ст.638 ЦК України даний договір вважається укладеним.

У відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що по справі відсутні належні та допустимі докази у розумінні ст.ст.58, 59 ЦПК України про те, що спірний договір є недійсним, суперечить моральним засадам суспільства, укладений з порушенням вимог ЦК України та вчинений під впливом обману з використанням нечесної підприємницької практики.

Висновок суду першої інстанції щодо задоволення зустрічних позовних вимог та визнання спірного договору недійсним не відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором від 14.09.2011 року (а.с.7-8) та виписки по рахунку ОСОБА_4, яка була надана представником ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційному суду (а.с.164-169), відповідач з 03.10.2011 року користувалася кредитними коштами, а також до 30.07.2014 року здійснювала часткове погашення заборгованості, а тому колегія суддів вважає, що виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 14.09.2011 року свідчить про прийняття умов цього договору та його дійсність.

Враховуючи, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди по всім суттєвим умовам, то такий правочин згідно вимог ст.204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину, у зв'язку з чим, цей договір згідно вимог ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання за ними відповідно до приписів ст.526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

У звязку з тим, що відповідачка ОСОБА_4 належним чином не виконувала взятих на себе зобов'язань, передбачених умовами договору, колегія суддів вважає, що заборгованість яка утворилася станом на 31.01.2015 року у розмірі 7383,29 грн., а саме заборгованість за кредитом у розмірі 4870,64 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1313,38 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязання розмірі 371,49 грн., підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 на користь банку. (а.с.7-8)

Колегія суддів приймає до уваги наданий банком розрахунок заборгованості, оскільки він зроблений відповідно до Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підтверджує факт порушення відповідачем зобовязань за договором, а також відповідачем та його представником не спростований належними доказами в ході розгляду справи. (а.с.7-9, 110)

Висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спірним кредитним договором є невірним, не відповідає обставинам справи, а тому доводи апелянта заслуговують на увагу колегією судів та приймаються нею.

Що стосується позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 827,78 грн., то на думку колегії суддів ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, дане рішення ухвалене судом з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення позовних вимог, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог, а саме 216,07 грн. за розгляд справи у суді 1-ї інстанції та 237,71 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів ,

в и р і ш и л а

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 вересня 2011 року в розмірі 6 555 (шість тисяч пятсот пятдесят пять) гривень 51 копійка, з яких заборгованість за кредитом у розмірі 4870,64 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1313,38 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 371,49 грн..

У задоволенні інших позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 216,07 грн. за розгляд справи у суді 1-ї інстанції та 237,71 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -