№ 243/3717/15-ц
Справа № 2/243/2103/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2015 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.

при секретарі - Малиновській І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Словянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності у порядку спадкування , -

В С Т А Н О В И В :

24.04.2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності у порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 07.06.1984 року у м. Миколаївка Донецької області помер його батько ОСОБА_3, та 21.12.1992 року у с. Сидорове Словянського району Донецької області померла мати позивача ОСОБА_4. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері, до складу спадкового майна після смерті якої входить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований у с. Сидорове Словянського району по вул. Першотравневій, 27. Право власності на земельну ділянку, розташовану по Першотравневій, 27 с. Сидорове Словянського району, не зареєстроване.

Згідно з даними Спадкового реєстру, спадщина після смерті батьків відкрилася за законом, заповіт відсутній.

Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у звязку з відсутність надавання доказів прийняття спадщини після її смерті, А також у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок на імя спадкодавця та витягу з Реєстру прав власності, про що нотаріусом було викладено у постанові від 07.04.2015 року.

Після смерті матері ОСОБА_1 не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, але він прийняв спадщину після її смерті шляхом фактичного вступу у керування та володіння спадковим майном, відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. Ще до смерті матері позивач регулярно її відвідував, допомагав у догляді за будинком, підтримував його у придатному для використання за прямим призначенням стані. Після смерті батька та матері ОСОБА_1 продовжує користуватися будинком, проживає в ньому влітку та взимку, підтримує будинок у придатному для проживання стані, здійснюючі необхідні ремонтні роботи та обробляє земельну ділянку. Тобто таким чином позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, оскільки фактично вступив у володіння та користування спадковим майном житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Першотравневій, 27 с. Сидорове Словянського району. Згідно з даними погосподарської книги № 17, особливий рахунок № 813, суспільна група господарства ОСОБА_4 належала до колгоспного двору.

Земельна ділянка для будівництва зазначеного житлового будинку у розмірі 0,2100 га була виділена ОСОБА_4 колгоспом імені Калініна, Словянський район, Сидорівська сільська рада у 1950 році, однак, архівні документи щодо виділу земельної ділянки не збереглися. На вказаній земельній ділянці був побудований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, будівництво було закінчене у повному обсязі у 1955 році, однак, дозвільні документи на будівництво житлового будинку також не збереглися. Відповідно до записів у погосподарській книзі № 17, особливий рахунок № 813, земельна ділянка площею 0,2100 га належить ОСОБА_4

Позивач зі свого народження у 1954 році та до дати смерті матері у 1992 році проживав разом з нею у спадковому будинку, приймав участь у веденні спільного господарства, та таким чином позивач придбав право власності на майно колгоспного двору, а саме на житловий будинок № 27 по вул. Першотравневій с. Сидорове.

Побудований спадкодавцем житловий будинок у матеріалах інвентарної справи як самочинне будівництво не значиться, а отже він не є самочинним будівництвом, та на нього може бути визнане право власності.

На час виникнення у спадкодавця ОСОБА_4 у 1955 році права власності на побудований нею житловий будинок обовязкова реєстрація права власності на нерухоме майно не була передбачена, а отже спадкодавець правомірно набула право власності на побудований обєкт нерухомого майна та володіли ним на праві приватної власності.

Позивач ОСОБА_1 звертався до відповідного органу стосовно прийняття в експлуатацію спадкового житлового будинку, однак, на його усне звернення він отримав відповідь, що у звязку зі смертю користувача прийняти даний будинок в експлуатацію неможливо. На свої письмові запити позивач відповіді не отримав.

Позивач зазначає, що побудований спадкодавцем житловий будинок та господарські споруди, розташовані по вул. Першотравневій, 27 с. Сидорове Словянського району, не є самочинним будівництвом, оскільки він був побудований на земельній ділянці, яка була відведена саме для цієї мети, рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень у проекті або при будівництві, не виносилося, а тому законодавство, яке передбачає обовязковість прийняття до експлуатації житлового будинку та реєстрацію права власності у реєстрі прав власності на нерухоме майно, не може бути застосоване відносно даного будинку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на норми ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, п. 1, п. 3.3, п. 3.1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «По судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», п. 1, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 12, 49 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ, ч. 2 ст. 328, ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону № 1878-VI від 11.02.2010 року, який набрав чинності 16.03.2010 року, п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджених постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461, п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Позивач просить суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 21.12.1992 року у с. Сидорове Словянського району Донецької області; визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований у с. Сидорове Словянського району по вул. Першотравневій, 27, а саме на: житловий будинок, позначений на плані літерою А-1, який складається з житлової кімнати 1-1 площею 10,2 м2, житлової кімнати 1-2 площею 15,2 м2, житлової кімнати 1-3 площею 5,6 м2, кухні 1-4 площею 6,8 м2, коморі І площею 3,1 м2, коридору ІІ площею 3,0 м2, веранди ІІІ площею 7,4 м2; сіни, позначені на плані літерою «а»; веранду0крильце, позначену на плані літерою «а1», погреб, позначений на плані літерою Б; сарай, позначений на плані літерою В; літню кухню, позначену на плані літерою Г; огородження № 1, 2, - як на майно, отримане ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Від відповідача ОСОБА_2 сільської ради надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника, відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив винести рішення на розсуд суду відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Заслухавши пояснення позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 серії IV-УР № 924533 від 02.03.1962 року у с. Сидорове Словянського району Донецької області, батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (а. с. 7)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії ІІІ-НО № 487797, виданого ОСОБА_2 сільською радою Словянського району Донецької області 07.06.1984 року, батько позивача ОСОБА_3 помер у сел. Миколаївка Словянського району Донецької області 07.06.1984 року. (а. с. 20)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії VI-НО № 342787, виданого ОСОБА_2 сільською радою Словянського району Донецької області 21.12.1992 року, мати позивача ОСОБА_4 померла у с. Сидорове Словянського району Донецької області 21.12.1992 року. (а. с. 21)

Згідно з відповіддю ОСОБА_2 сільської ради від 03.03.2015 року № 01-30/01 (а. с. 8, 9-10), земельна ділянка була наділена колгоспом ім. Калініна ОСОБА_4 в розмірі 0,2100 га, архівні документи щодо номеру та дати наділа земельною ділянкою в сільській раді відсутні у звязку з тим, що колгосп ім. Калініна відносився до Сидорівської сільської ради. В ОСОБА_2 сільській раді збереглися записи в погосподарській книзі № 17, особливий рахунок № 813, за 1991-1995 роки на ОСОБА_4 Суспільна група господарства на 01.01.1991 року належала колгоспу. Після смерті ОСОБА_4 21.12.1992 року, згідно з рішенням виконкому, особливий рахунок був відкритий на ОСОБА_5.

Відповідно до відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» № 407-4/0.45/01 від 24.02.2015 року (а. с. 12), право власності на житловий будинок, розташований по вул. Першотравневій, 27 с. Сидорове Словянського району Донецької області, станом на 01.01.2013 року у КП «Бюро технічної інвентаризації» не зареєстроване, жодних дозвільних документів, а також документів щодо виділення земельної ділянки під будівництво, інвентаризаційна справа на житловий будинок за вказаною адресою не міститься.

27.03.2015 року позивачем ОСОБА_1 було надіслано на адресу Державної архітектурно-будівельної інспекції в Донецькій області було направлено рекомендований лист. (а. с. 16, 17) із заявою (а. с. 18-19), в якій позивач просив розглянути питання та ухвалити рішення щодо прийняття житлового будинку № 27 по вул. Першотравневій у с. Сидорове Словянського району до експлуатації, а також просив надати перелік документів, необхідних для прийняття будинку в експлуатацію.

Постановою державного нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_6 від 07.04.2015 року було відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 21.12.1992 року, у звязку з пропущенням строку. (а. с. 23)

Згідно з відповіддю Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області від 05.05.2015 року № Б/51 на заяву ОСОБА_1 від 27.04.2015 року про прийняття в експлуатацію житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Першотравневій, 27 с. Сидорове Словянського району, на теперішній час прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до першої І-ІІІ категорії складності, та обєктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорту, проводиться шляхом реєстрації Департаментом поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації. Але згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Враховуючи той факт, що забудовником домогосподарства була мати ОСОБА_1 ОСОБА_4 (нині померла), на підставі цього для видачі зареєстрованої декларації на ОСОБА_1 (спадкоємця) у Департаменту ДАБІ у Донецькій області немає законних підстав. (а. с. 40)

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що позивач ОСОБА_1 є її батьком, вони з родиною вже протягом десяти років мешкають та доглядають будинок № 27 по вул. Першотравневій с. Сидорове Словянського району, роблять там ремонтні роботи, доглядають за садибою, та їм необхідно прописатися в ньому, однак через відсутність документів це не виявляється можливим. ОСОБА_7 не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та їй не відомо, чи звертався туди з цією метою її батько. В будинку мешкають батько свідка позивач ОСОБА_1, свідок ОСОБА_7 та її діти.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомив, що вони з родиною вже протягом десяти років доглядають будинок № 27 по вул. Першотравневій с. Сидорове Словянського району, та їм необхідно прописатися в ньому, однак через відсутність документів це не виявляється можливим.

Відповідно до п. п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України («Спадкове право») застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, в даному випадку слід застосовувати норми ЦК України 2003 року.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування того, що від прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, посилається на той факт, що він з дати свого народження у 1954 році та до дня смерті матері у 1992 році проживав разом з матірю у спадковому будинку та приймав участь у веденні спільного господарства, однак вказані доводи позивача не підтверджуються жодними доказами, окрім того, з пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вбачається, що їх родина, до складу якої також входить позивач ОСОБА_1, доглядає за спірним будинком та мешкає в ньому протягом останніх десяти років, з чого слідує, що на момент смерті позивач не мешкав разом з матірю по вул. Першотравневій, 27 с. Сидорове Словянського району у спірному будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1270 ЦК України встановлений строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В даному випадку позивач не довів факт свого постійного проживання з матірю у спірному будинку на момент смерті останньої, а також пояснення свідків в судовому засіданні, які були попереджені у встановленому законом порядку про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, суперечать доводам позивача щодо його постійного проживання разом з матірю по вул. Першотравневій, 27 с. Сидорове.

Позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 21.12.1992 року, у встановлений законом шестимісячний строк, не звертався до суду з відповідною позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини із зазначенням поважних причин пропуску цього строку, а отже позивач не може бути визнаний таким, що прийняв спадщину після смерті свої матері.

Також з наданих суду доказів вбачається, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 не зареєструвала належним чином право власності на земельну ділянку площею 0,2100 га та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вул. Першотравневій, 27 с. Сидорове Словянського району, будинок не був належним чином прийнятий в експлуатацію, суду не надано жодних правовстановлюючих документів на вказані земельну ділянку та будинок.

Згідно з п. п. 4, 6, 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та з урахуванням розяснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України). У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У справах, повязаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають врахувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

В даному випадку також суду надано відповідь Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області на заяву ОСОБА_1 про прийняття спірного житлового будинку в експлуатацію, з якої вбачається, що останньому було розяснено про неможливість видачі зареєстрованої декларації про готовність обєкта до експлуатації на його імя, оскільки із подібною заявою має право звертатися забудовник, а саме ОСОБА_4, яка нині померла.

Суду не надано як рішення про виділення ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва житлового будинку, так і погодженого проекту будівництва даного житлового будинку.

Окрім того, сама по собі наявність у особи лише документів про виділення земельної ділянки під забудову, плану ділянки, а також технічного паспорту на житловий будинок, не свідчать про виникнення у особи права власності на обєкт нерухомості, та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищенаведене, керуючись принципами розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності у порядку спадкування, не підлягають задоволенню у звязку з безпідставністю.

Ні підставі викладеного, керуючись пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справа про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статтею 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 20, 25, 182, 210, 317, 328, 346, 391, 392, 1216, 1218, 1258, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності у порядку спадкування залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29 липня 2015 року.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_10