Справа № 303/4951/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Бондаренка Ю. О., Павліченка С.В.,

при секретарі: Шимон М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ Приватбанк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного 12.10.2007 року кредитного договору № б/н відповідач по справі ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 5 900,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, відповідачем взяті на себе зобовязання не виконано належним чином, та станом на 30.06.2015 року її заборгованість за цим кредитним договором становить 29 908,33 гривень та складається із заборгованості за кредитом 4 995,50 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом 23 012,43 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 гривень; штраф (процентна складова) 1 400,40 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати.

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених 509, 525, 530, 1054, 1054 ЦК України, просив в суді першої інстанції стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за даним кредитним договором у сумі 29 908,33 гривень та складається із заборгованості за кредитом 4 995,50 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом 23 012,43 гривень, а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 гривень; штраф (процентна складова) 1 400,40 гривень, та судові витрати.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26 серпня 2015 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк „ Приватбанк- задоволено.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.10.2007 року у розмірі 29 908,33 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом 4 995,50 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом 23 012,43 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 гривень; штраф (процентна складова) 1 400,40 гривень .

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_5 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 299,08 гривень .

Представник відповідача не погодився з рішенням суду першої інстанції і подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення , яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції справу розглянуто без його участі, чим порушено правила ч.4 ст. 169 ЦПК України та ч. 3 ст.231 ЦПК України. Також суд першої інстанції не звернув увагу на факт порушення кримінальної справи за заявою відповідачки щодо незаконного заволодіння грошовими коштами в сумі 5000 тис. гривень іншою фізичною особою, яка встановлена органом слідства. Кошти нею були зняті з пластикової картки, яка кредитором була оформлена на її ім'я. Також, позивач звернувся із позовом до суду 16 липня 2015 року із пропуском строку позовної давності, і судом не вирішено її клопотання про застосування строків позовної давності.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія вважає, що, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, може розглянути справу за відсутністю відповідача та його представника, оскільки вони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, яка зявилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив із того, що позичальником не виконано зобовязання за кредитним договором по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом у строк, зазначений у кредитному договорі, та допущено прострочення, а тому, поклав на позичальника обовязок по поверненню кредитних коштів.

Судова колегія погоджується із висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції встановлені наступні факти.

Відповідно до укладеного між сторонами по справі кредитного договору від 12.10.2007 року без № б/н ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 5 900,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції ствердила факт того, що встановити строк дії платіжної картки неможливо через її відсутність, а у банку відсутні інші документальні докази, щодо визначення дії картки.

Факт порушення відповідачем кредитного зобовязання та розміру заборгованості стверджується наданою кредитором довідкою розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором № б/н від 12.10.2007 року. Станом на 30.06.2015 року заборгованість становить суму 29 908,33 гривень та складається із заборгованості за кредитом 4 995,50 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом 23 012,43 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 гривень; штраф (процентна складова) 1 400,40 гривень (а.с. 6-7).

Із тексту апеляційної скарги та матеріалів кримінальної справи №7104709, провадження якої зупинено на підставі п.3 ст. 206 КПК України, яка була оглянута у суді апеляційної інстанції, вбачається, що відповідачеві допомагала оформити кредит для купівлі меблів у банку її приятелька ОСОБА_6, яка на її усне прохання підписала кредитний договір та всі інші необхідні документи. Зокрема, отримала примірник даного кредитного договору, який був оформлений на її ім'я, поставила свій підпис за отримання платіжної картки та отримала платіжну картку. Оформлений кредитний договір та інші документи ОСОБА_6 їй повернула, а платіжну картку не повернула . Про надання банком кредитної картки на її ім'я їй не було відомо. Про наявність цієї платіжної картки вона довідалась після повідомлення кредитора про заборгованість у звязку із зняттям грошових коштів з цієї платіжної картки.

У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, що забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення позики та сплати процентів, належних йому, якщо інше не встановлено договором.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, оскільки не мають правового значення з наступних міркувань.

Даний кредитний договір на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції є чинним і відповідачем у судовому порядку не оспорювався . Провадження у кримінальній справі за заявою відповідачки зупинено , з підстав п.3 ст. 206 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ч. ст.60 ЦПК України кожна строна повинна довести ті обставини , на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. ст. 203, 1054 ЦК України саме відповідач має спростувати факт підписання договору та надати належні та допустимі докази.

У ст. 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним.

Отже, до моменту встановлення недійсності кредитного договору діє презумпція правомірності правочину, яка відповідачем та його представником не спростована

Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що відповідачка по справі у суді першої інстанції була повідомлена про розгляд справи. Також , розгляд даної справи був проведений за правилами ст.224 ЦПК України. Однак, відповідачка, відповідно до правил, передбачених ст.228-231 ЦПК України, не порушувала клопотання про застосування строків позовної давності у суді першої інстанції ( а. с.27).

Відповідачка заявила клопотання про застосування строків, яке міститься у тексті апеляційної скарги. Судова колегія констатує , що питання про застосування строків позовної давності судом апеляційної інстанції не може бути вирішено, оскільки відповідачкою дане клопотання не порушувалося у суді першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції, у відповідності до положень ст.ст. 526, 530, 549, 1048, 1054 ЦК України, правильно поклав на відповідача обовязок по справі по поверненню кредитних коштів за зазначеним кредитним договором.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах відповідача ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 серпня 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Судді: