У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Оніпко О.В., Хилевича С.В.

Секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

З участю представника відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції та представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2014 року у справі за поданням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2014 року подання державного виконавця відділу ДВС Рівненського МУЮ про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволено.

Тимчасово, до закінчення виконання боржником своїх зобовязань згідно виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа виданого Рівненським міським судом у справі №2-7194 від 22.12.2009 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь КС «Альянс Україна» в сумі 29543,45 грн., обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В поданій апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 вказує на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон розглядалось у його відсутності, без належного повідомлення, чим його було позбавлено можливості надати пояснення та долучити до матеріалів справи свої докази.

Зазначає, що сама по собі наявність невиконаних зобовязань боржника, покладених на нього судовим рішенням не є підставою для звернення державного виконавця з поданням і застосування обмеження виїзду за кордон відповідно до п. 18 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» право державного виконавця звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду божника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України передбачене лише у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням. Проте, в поданні державного виконавця щодо обмеження його у праві виїзду за межі України взагалі нічого не зазначено про те, в чому саме полягає його ухилення від виконання своїх зобовязань та чим доводиться цей факт.

Зазначає також, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він отримав чи йому надсилалась постанова про відкриття виконавчого провадження від 04 лютого 2010 року. Вказує, що всупереч ч.2 ст.10 ЦПК України, державним виконавцем не наведено у своєму поданні наявності умислу та факту ухилення боржника від виконання зобовязання, хоча тягар доказування обставин ухилення боржника від виконання зобовязань покладається саме на державного виконавця.

З наведених підставах просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2014 року.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України суд першої інстанції виходив із того, що вказаний боржник має невиконанні зобовязання, покладені на нього судовим рішенням, що є підставою для його обмеження у праві виїзду за межі України.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Так, п.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Пунктом 18 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Рівненського МУЮ перебуває виконавчий лист, виданий на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області №2-7194 від 22 грудня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 29003,42 грн. із яких боржник жодної гривні стягуючу не відшкодував (а.с.35).

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Протягом тривалого часу рішення суду не виконано, державним виконавцем вжито усіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, а тому державний виконавець прийшов до висновку про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону №3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобовязань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ст.12 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

В матеріалах справи міститься повістка-виклик державного виконавця з вимогою про сплату боргу боржником та з вимогою зявитися у відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції (а.с.32), але на виклики державного виконавця він не зявлявся. Крім того, боржником жодного підтвердження про сплату заборгованості у відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції не надавалось, не надано таких доказів і суду. Зазначений факт суд апеляційної інстанції розцінює як свідоме ухилення від виконання своїх боргових зобовязань.

Також матеріали справи містять акт державного виконавця від 28.11.2013 року, складений в присутності понятих, про вихід за місцем зареєстрованого проживання боржника (а.с.38). Фактично боржник проживає у батьків своєї дружини, адресу свого проживання ні суду, ні державному виконавцю не повідомив, що на думку суду, є діями спрямованими на ухилення від виконання судового рішення.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 307, ст.ст. 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання нею чинності.

Головуючий Собіна І.М.

Судді : Оніпко О.В.

ОСОБА_2