Справа № 311/974/15-ц
Провадження№ 2/311/439/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Кочевої І.В., при секретарі Кириченко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги (а.с.2-4, 42-46, 93-97) та зменшивши розмір заявлених первісно позовних вимог, просить суд стягнути на її користь з відповідача: середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 3136 грн. 84 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати 119 грн. 66 коп. та на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28 листопада 2013 року по 31 грудня 2014 року вона працювала у Філії «Василівський райавтодор» ДП «Запорізький облавтодор» на посаді прийомоздавальника вантажу і багажу. 31 грудня 2014 року наказом тимчасово виконуючого обовязки начальника філії ОСОБА_2 №29-к від 31 грудня 2014 року позивачку було звільнено з роботи у звязку з реорганізацією підприємства згідно п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу ДП «Запорізький облавтодор» №69 від 28 листопада 2014 року, ст.40 п.1 КЗпП України. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена позивачці заробітна плата за листопад, грудень 2014 року, нарахована компенсація за невикористану відпустку, а також вихідна допомога, всього розмір нарахувань складав 6730 грн. 51 коп. Проте вказана сума в день звільнення позивачці не була виплачена, що було обґрунтовано відсутністю коштів у відповідача. 04 березня 2015 року Василівським районним судом Запорізької області було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача вказаної суми. Розрахунок по заробітній платі з позивачкою було проведено 11 березня 2015 року. Позивачка вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки за 28 робочих дні 3136 грн. 84 коп., виходячи з пятиденного робочого тижня, оскільки позивачка при переведенні її на роботу 28 листопада 2013 року на посаду провідного економіста у порядку переведення з філії «Василівська ДЕД» ДП «Запорізький облавтодор» не була ознайомлена з наказом про зміну умов праці від 04 листопада 2013 року, лише усно її повідомили про триденний робочий тиждень, хоча були випадки роботи повний робочий тиждень. Також позивачка просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, з урахуванням індексу споживчих цін в сумі 119 грн. 66 коп.

Крім того, позивачка зазначила, що невиплата їй заробітної плати у період роботи, затримки з виплатами заробітної плати, не проведення з нею розрахунків при звільненні, поставили її у дуже скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Вона вимушена була неодноразово звертатися до відповідача за отриманням заробітної плати, почала постійно нервувати, так як доводилося позичати кошти у сторонніх осіб. Заробітну плату за час роботи вона отримувала із затримками, останні 2 місяці не отримувала взагалі. У звзку зі значною затримкою заробітної плати відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві звязки, була змушена економити на харчах, не мала змоги в строк сплачувати комунальні послуги, у звязку з чим виникала заборгованість з оплати за послуги.

Кошти, якими розраховувалася за комунальні послуги з листопада 2014 року по березень 2015 року позичала, так як іншого заробітку (доходу) не мала, сама себе забезпечити у звязку з затримкою заробітної плати, була не в змозі, брала гроші у батьків на харчування, яким 79 та 76 років, в той час як сама зобовязана допомагати їм, що додатково приносило позивачці моральні страждання. На відшкодування моральної шкоди позивач просить стягнути з відповідача 1000 грн. Всього позивач просить стягнути з відповідача на її користь 4 256 грн. 50 коп.

Сторони у судове засідання не зявилися, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідачем суду надавалися письмові заперечення проти первісних та змінених позовних вимог. Заперечень проти позовних вимог викладених у останній заяві позивачки суду не надавалося (а.с. 25-28, 31-33, 49-51). Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.233 ч.2 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст.47 КЗпП роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що 31 грудня 2014 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи - з посади прийомороздавальника вантажу і багажу, у звязку з реорганізацією підприємства філії «Василівський райавтодор» ДП «Запорізький облавтодор» за ст.40 п.1 КЗпП; їй було нараховано компенсацію за невикористану відпустку 25 днів та вихідну допомогу, що підтверджено наказом №29-к від 31 грудня 2014 року, трудовою книжкою позивачки, копії яких є у справі (а.с.7,8).

Відповідно до наказу №90 від 04 листопада 2013 року філії «Василівський райавтодор» ДП «Запорізький облавтодор» з 01 листопада 2013 року для працівників філії було встановлено режим роботи з неповним робочим тижнем 3 робочих дні на тиждень: понеділок, вівторок, середа. Оплата праці здійснюється за фактично відпрацьований час. У разі потреби передбачена можливість роботи в дні, не передбачені графіком, що оформлюється відповідним наказом. Копія наказу також є у справі (а.с.34). Кількість фактично відпрацьованих позивачкою днів у жовтні-листопаді 2014 року підтверджена табелями обліку робочого часу (а.с.54-56).

Реорганізація підприємства підтверджена повідомленням про закриття відокремленого підрозділу (а.с.69, 80) та наказом від 07 листопада 2014 року №207 ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» (а.с.70-73, 81).

Відповідно до повідомлення філії станом на 23 лютого 2015 року заборгованість зі сплати заробітної плати ОСОБА_1 становила 6730 грн. 51 коп. (а.с.9). Відповідно до довідки про середню заробітну плату за жовтень і листопад 2014 року ОСОБА_1 фактично відпрацювала відповідно 13 та 12 (всього 25 ) днів; було нараховано заробітної плати з якої сплачувалися страхові внески відповідно 1332 грн. 06 коп. та 1459 грн.21 коп. (всього 2791 грн. 27 коп.); було сплачено страхових внесків 47 грн. 95 коп. та 52 грн. 53 коп. (всього 100 грн. 48 коп.; середньоденна заробітна плата за фактично відпрацьований день 102 грн. 47 коп. та 121 грн. 60 коп.(а.с.10).

Зазначені вище обставини відповідачем не оспорювалися та визнані.

Доказів дотримання відповідачем вимог ст.47 КЗпП України суду не надавалося.

У письмових запереченнях відповідача вказано, що нарахована заробітна плата позивачці за жовтень-листопад 2014 року не була здійснена вчасно у звязку з відсутністю своєчасного фінансування дорожніх робіт з бюджету, та виплата коштів позивачу була здійснена в порядку черговості у березняі2015 року в сумі 6730 грн. 51 коп. (а.с.26). Отже відповідач визнав факт несвоєчасного розрахунку з позивачкою при звільненні.

На обґрунтування вимог про стягнення суми заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати позивачка надала суду свій уточнений розрахунок (а.с.94) за період з 31 грудня 2014 року до 11 березня 2015 року час затримки 28 робочих днів, з врахуванням середньоденної заробітної плати (28х112,03) 3136 грн. 84 коп. Відповідач у запереченнях надав свій розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, якій за кількістю робочих днів, середньоденного заробітку і загальної суми співпадає з розрахунком позивачки (а.с.33), проте відповідач при цьому врахував утримання податку з доходів фізосіб, військового збору та визначив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 2619 грн. 26 коп.

Суд вважає вірним розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку на суму 2619 грн. 26 коп., складений відповідачем, оскільки він враховує положення ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», Закону України «Про оплату праці», п. 3.9. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом держкомстати стики від 13 січня 2004 року №5; ст.18, ст.163.1.1, ст.167.1; п.п.1.2, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ , п.п.1.3 , п.16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу. Тому позовні вимоги в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважає необхідним задовольнити частково на суму 2619 грн. 26 коп.

Верховний Суд України висловив правову позицію щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції та трьох процентів річних, постановою у справі № 6-43цс14 від 21.05.2014р., правовим висновком якої є: «компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсується присуджена за рішенням суду сума заробітної плати за роботу у вихідні дні, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням судового рішення»

Ст. 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100 %, компенсація не нараховується.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» зі змінами та доповненнями. Крім того, Постановою КМУ від 20 грудня 1997 року №1427 затверджено «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» зі змінами. Виходячи з положень вказаних постанов, та застосовуючи зазначений в них порядок, враховуючи індекси споживчих цін (індекс інфляції) (а.с.58-61), розмір компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, становить - 119 грн. 66 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн. суд вважає необхідним задовольнити їх частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ч.2 п.3 ст.1167 ЦК України передбачає право на відшкодування моральної шкоди незалежно від вини особи, яка її завдала у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Доводи позивачки про завдання їй моральної шкоди в результаті несвоєчасної виплати заробітної плати та розрахунку підтверджено: попередженням щодо сплати заборгованості за комунальні послуги, квитанціями (а.с.12-15). Інших доказів на підтвердження вимог щодо стягнення моральної шкоди, а саме щодо психологічного стану позивачки, змін у її стані здоровя, інших вимушених змін її життя, суду не надано.

Не проведення розрахунку при звільненні з працівником його роботодавцем є порушенням законного права працівника, який відповідно до трудового законодавства має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки у даному випадку не проведення розрахунку з позивачем вимагало від позивачки докладення додаткових зусиль для організації свого життя до виплати їй заборгованості , у звязку з чим вона переносила моральні страждання, так як була позбавлена коштів для забезпечення своїх потреб.

Суд вважає достатнім для компенсації моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивачки 500 грн., а в іншій частині позову вважає необхідним відмовити.

Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 43 Конституції України, ст.ст.47, 116,117, 233, 237-1 КЗпП України, ст.1167 ЦК України, Постановами Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 та від 20 грудня 1997 року №1427, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 82, 88, 208, 209, 214 -215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (адреса: вул.Українська, 50 м.Запоріжжя, 69095, ) на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 2619 грн. 26 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати 119 грн. 66 коп., та 500 грн.

на відшкодування моральної шкоди, а всього 3238 (три тисячі двісті тридцять вісім) грн. 92 коп. В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (адреса: вул.Українська, 50 м.Запоріжжя, 69095, ) судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3