Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення йому кредитних коштів, внаслідок чого станом на 06 травня 2014 року остання має заборгованість в загальній сумі 45 524,59 грн, з яких: 23 928,67 грн - заборгованість за кредитом, 17 194,80 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 757,09 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 144,03 грн - штраф (процентна складова), які позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 928,67 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 09 грудня 2014 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаної вимоги. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 194, 80 грн заборгованості за процентами за користування кредитом. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2015 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом і розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 12 756,79 грн заборгованості за процентами за користування кредитом. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк»просить рішення апеляційного суду в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_1.просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, 28 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1. укладено кредитний договір, згідно якого позивачем було відкрито картковий рахунок з обслуговування платіжної картки, тобто відкрито відповідачу кредитну лінію на суму 18 тис. грн та встановлено розмір відсотків за користування кредитом - 30 % відповідно на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 31 січня 2013 року. В подальшому банком було змінено кредитний ліміт шляхом збільшення суми, зокрема, 21 квітня 2011 року до 21 тис. грн, а 23 травня 2011 року - до 24 тис. грн.

Строк дії кредитного договору закінчився 31 січня 2013 року.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, у останньої перед позивачем виникла заборгованість у загальній сумі 45 524,59 грн, з яких: 23 928,67 грн - заборгованість за кредитом, 17 194,80 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 757,09 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 144,03 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог у цій частині, апеляційний суд, визначившись з правовою природою спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача розміру процентів за користування кредитними коштами за період до з 12 червня 2012 року до 06 травня 2014 року у розмірі 12 756, 79 грн відповідно до наданого позивачем розрахунку. При цьому, апеляційний суд виходив із розрахунку 0,01% річних протягом 30 днів та за базовою процентною ставкою 2,5% на місяць на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році, зауваживши, що незважаючи на те, що дія договору кредиту між сторонами закінчилася 31 січня 2013 року, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом станом на 06 травня 2014 року не погашена, інша домовленість між сторонами щодо порядку (періоду) нарахування процентів відсутня і позивачем строк позовної давності по цих вимогах не пропущено.

Водночас, апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені, штрафів), обґрунтовано зауважив, що такі вимоги заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності відповідно до ст. 258 ЦК України, а також до стягнення не підлягає й комісія, нарахування якої після припинення строку дії договору його умовами не передбачена.

Зазначений висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14 цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167 цс14, від 02 вересня 2015 року № 6-369 цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг картрахунок відкритий на невизначений термін і може бути закритий на підставі заяви держателя, а тому позовна давність до правовідносин, які не припинилися і мають триваючий характер, застосуванню не підлягає, не заслуговують на увагу, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 28 січня 2011 року не виконав.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1. щодо невідповідності розрахунку її заборгованості перед позивачем за кредитним договором, наданого останнім та наявності розбіжностей у його розрахунках, які апеляційним судом залишено поза увагою, матеріалами справи не спростовані.

Рішення суду апеляційної інстанції, в частині якою було залишено без змін рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 23 928,67 грн, а також в частині розподілу судових витрат, не оскаржується, а тому не є предметом перегляду у касаційній інстанції.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2015 року в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів, комісії, постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2015 року в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів, комісіїзалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
М.І. Наумчук