Дата документу 02.12.2015
Справа № 320/9028/15-ц
Провадження № 2/320/4347/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2015 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого: судді Дараган Л.В.
за участю секретаря: Данчук К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.
В позові зазначено, що 10 серпня 2001 року між сторонами був зареєстрований шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, жодної участі в додаткових витратах на дитину не приймає. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини, а також додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1500 гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини.
В судове засідання позивач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.
Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про одруження, виданого 10 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області, 10 серпня 2001 року сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 10 серпня 2001 року зроблено відповідний запис № 518.
Згідно свідоцтва про народження, виданого 23 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області, сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 23 вересня 2004 року зроблено відповідний запис № 1202.
Згідно довідки з місця проживання, позивач мешкає в квартирі АДРЕСА_1, разом з нею мешкає неповнолітня дитина ОСОБА_3.
Таким чином, судом було встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.
Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання сина.
Інших осіб, які б мали можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, немає.
Також, згідно посвідчення, виданого на ім'я ОСОБА_1 управлінням праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 21 лютого 2011 року, призначена державна соціальна допомога дитині інваліду до 18 років, розмір допомоги 1013 гривень 50 копійок, на термін з 01 грудня 2010 року по 31 жовтня 2015 року.
Згідно довідки, виданої лікарем ОСОБА_4 від 04 листопада 2015 року, ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку в дитячій поліклініці м. Мелітополя з приводу захворювання ДЦП, тетранарез, плоско-вальгусна деформація стоп, спастична контрактура колінних суглобів, вторинний сколіоз, складний гіперметропічний астигматизм. Рекомендовано: реабілітаційні заходи (масаж, ЛФК), повноцінне харчування.
Таким чином, враховуючи матеріальне становище дитини, матеріальне становище її батьків, стан їх здоров'я, інші обставини у справі, а також з урахуванням рівня життя сьогодення, мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, встановленого в даному регіоні, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини, є обґрунтованим, відповідає вимогам закону, не є завищеним, а є достатнім та відповідним щомісячним розміром аліментів, які належить стягнути з відповідача на утримання його неповнолітньої дитини, та може забезпечувати частину потреб неповнолітньої дитини.
Разом із цим, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1500 гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини, задоволенню не підлягають, виходячи з наведеного далі.
Вказані вище положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається ст. 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї, в даному випадку у зв'язку із хворобою, оскільки дитина потребує лікування, та на розвиток дитини. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, а сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.
Тобто суд, при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а, встановивши ці обставини, визначити розмір останніх. Лише при наявності обох цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.
При цьому, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування відповідними виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками на придбання ліків, про призначення яких зазначено у медичних документах дитини, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Однак, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину. Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази як щодо розміру фактично понесених позивачем конкретних додаткових витрат на дитину, так і щодо розміру й обґрунтування необхідності таких майбутніх витрат. Натомість, в поданій позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 1500 гривень із зазначенням про необхідність їх стягнення в такому розмірі щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а на обґрунтування таких позовних вимог надала лише довідку лікаря про хворобу неповнолітньої дитини. В той же час, жодного іншого документу, з якого можливо встановити розмір додаткових витрат порівняно зі звичайними, що позивач поніс або буде нести в майбутньому на лікування дитини, що саме такі кошти є необхідними та запланованими на подальше з обґрунтуванням їх розміру та медичних показань на проведення лікування, суду позивачем не надано.
Отже, враховуючи, що додаткові витрати на дитину не носять характер аліментних зобов'язань батьків щодо утримання дитини, суд вважає, що в даному випадку додаткові витрати не підлягають стягненню в твердій грошовій сумі без належного обґрунтування та підтвердження необхідності їх стягнення саме в заявленому розмірі.
На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а в іншій частині позову необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 180 183, 185, 191 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, ст.ст. 15, 57, 59, 60, 107, 197, 208, 212 215, 367 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2015 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: