Справа № 128/1239/15-ц Провадження № 22-ц/772/3340/2015Головуючий в суді першої інстанції Саєнко О. Б.
Категорія 47Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:
головуючого Луценка В.В.,
суддів Сала Т.Б., Денишенко Т.О.,
при секретарі Торбасюк О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, за апеляційною скаргою представника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці Міністерства оборони України Ткачук Ольги Сергіївни на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2015 року,
ВСТАНОВИЛА:
В квітні 2015 року Квартирноексплуатаційний відділ м. Вінниці Міністерства оборони України звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки зазначивши в заяві, що ОСОБА_1 без відповідної правової підстави та дозволу використовує земельну ділянку площею 51,42 кв.м., на якій розташований самочинно збудований двоповерховий гараж площею 36,72 кв.м. та пандус 14,7 кв.м. Зазначена вище земельна ділянка увійшла до складу земель військового містечка № НОМЕР_1 , яке розташоване в АДРЕСА_1 і перебуває на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Міністерства оборони України.

Незаконними діями відповідача ОСОБА_1 порушуються законні права та інтереси держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці.

Тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, загальною площею 51,42 кв.м., яка входить до складу військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 шляхом знесення відповідачем самочинно встановленого гаражу та пандусу та приведення її у придатний для використання стан за власний рахунок.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21.10.2015 року в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Ткачук О.С. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення і заперечення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія не знаходить підстав для її задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької районної ради народних депутатів без дати за 1978 рік, вирішено видати державний акт на право користування землею Вінницькій Квартирно-експлуатаційній частині району загальною площею 14,9 га.

З доданої до матеріалів справи копії державного акту на право користування землею серії Б №000193 від 1978 року без дати вбачається, що цей акт виданий виконавчим комітетом Вінницької районної ради народних депутатів, Вінницькій КЕЧ району, згідно якого за останньою закріпляється у безстрокове і безоплатне користування 14,9 га землі для внутрішніх потреб. З долученого до акту плану вбачається, що фактичним землекористувачем зазначеної у акті земельної ділянки є в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , в якій проходив військову службу відповідач ОСОБА_1 . У додатку до акту на право користування земельною ділянкою відомостей про зміну землекористувача не міститься (а.с.6-9).

Підставою для звернення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці з позовом до суду став акт від 05.03.2014 року, затверджений начальником КЕВ м. Вінниці про самовільне будівництво ОСОБА_1 гаража розміром (6,8х5,4 кв.м) та пандуса розміром (4,2х3,5 кв.м) побудованих на території військового містечка № НОМЕР_1 Міністерства оборони України, на якій в даний час розташована в/ч НОМЕР_3 (а.с.14-15).

На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно довідки командира в/ч НОМЕР_2 від 05.03.1997 року військовослужбовцю ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво гаражу, розміром 6х7 кв.м на території військової частини. Однак оформити відповідні документи на господарську будівлю ОСОБА_1 не зміг у зв`язку з відсутністю у військовій частині акту на право користування земельною ділянкою (а.с.51).

Відповідно до звернення начальника Вінницького гарнізону та рішення начальника капітального будівництва і розквартирування військ №144/1/745 від 10.09.1993 року, рішення начальника КЕУ ПрикВО №37/1/34 від 20.09.1993 року та на підставі укладеного договору між військовою частиною та Бохоницькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, проведено прийняття-передачу земельної ділянки площею 0,9 га, яка знаходилась у користуванні в/ч НОМЕР_2 , розташованої в АДРЕСА_1 до Бохоницької сільської ради Вінницького району під індивідуальну забудову житла військовослужбовцям Вінницького гарнізону, шляхом повернення землі в народне господарство (а.с.75).

Дана обставина передачі частини земельної ділянки військовою частиною НОМЕР_2 до Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області під індивідуальну забудову військовослужбовцям підтверджується актом від 01.10.1994 року (а.с.76).

Після передачі частини земельної ділянки площею 0,9 га Бохоницькій сільській раді Вінницького району Вінницької області під індивідуальне будівництво військовослужбовцям площа земельної ділянки військового містечка №116 в/ч НОМЕР_3 становить 14,0 га, що підтверджується індивідуальною картою обліку земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 та плану військового містечка № НОМЕР_1 в/ч НОМЕР_3 (а.с.11-13).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №666845 від 17.04.2006 року відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2200 га в АДРЕСА_1 . Земельна ділянка була надана ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

З доданого позивачем до матеріалів справи плану-схеми розміщення земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 вбачається, що частина земельної ділянки, яка була передана Бохоницькій сільській раді під індивідуальне будівництво військовослужбовцям, і на якій в 1997 році ОСОБА_1 побудував гараж, межує із земельною ділянкою, що належить на праві власності відповідачу у справі.

На час розгляду справи в суді межі та конфігурація земельної ділянки, яка передана в користування Вінницькій КЕЧ району на місцевості визначені не були. Відсутнє також погодження межі даної земельної ділянки та її конфігурації із сусідніми землекористувачами, зокрема з Бохоницькою сільською радою та інститутом кормів.

В своїй позовній заяві Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці стверджує про те, що відповідач ОСОБА_1 на земельній ділянці на якій розташована в/ч НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 самочинно побудував гараж та перешкоджає власнику у користуванні належним йому майном.

Разом з тим з доданих позивачем до матеріалів справи документів та акту на право користування землею, виданий Вінницькій КЕЧ району із загальної площі відведених земель станом на 1978 рік, неможливо достеменно встановити, що гараж ОСОБА_1 знаходиться на території військового містечка № НОМЕР_1 в/ч НОМЕР_3 .

Командування військової частини НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_1 будь-яких претензій з приводу місця будівництва гаража та експлуатації гаража до ОСОБА_1 не заявляє.

В ст.2 Закону України «Про використання земель оборони» зазначено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Разом з тим позивач на підтвердження своїх вимог не надав суду жодного доказу про те, що спірна земельна ділянка на якій ОСОБА_1 побудував гараж була вилучена з користування в/ч НОМЕР_2 та передана в оперативне управління в/ч НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_1 , розташованого в с. Бохоники, Вінницькогого району, Вінницької області. Відсутні також докази про те, що спірна земельна ділянка на якій ОСОБА_1 побудував гараж перебуває на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Міністерства оборони України і у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом.

Позивач Квартирноексплуатаційний відділ м. Вінниці Міністерства оборони України не заявляло клопотання про призначення інженерно-технічної, земельно-технічної або інших видів експертиз, з метою доведення своїх позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем на підтвердження заявлених ним позовних вимог не надано належних та допустимих доказів, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниці в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи до уваги, що рішення суду відповідає обставинам та матеріалам справи, ґрунтується на вимогах закону, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, судова колегія не знаходить не знаходить підстав для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці Міністерства оборони України Ткачук Ольги Сергіївнивідхилити, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Сало Т.Б.

_______ Денишенко Т.О.