Справа № 344/3652/15-ц
Провадження № 2/344/2383/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Гупан Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Український промисловий банк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 13/11/2007 р. між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту та договір застави транспортного засобу на забезпечення позики. Позивач вважає договір позики недійсним з тих підстав, що в ст. ст. 1, 3, 110 ЦПК України передбачено право на звернення до суду, а в ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено поняття споживчого кредиту, споживача, продукції; відповідач не повідомив позивача про умови кредиту; в ст. 215 ЦК України встановлено підстави недійсності правочину; відповідач не повідомив позивача про можливість різкого подорожчання валюти євро; відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір повинен містити порядок зміни та припинення; відповідно до договору кредиту банк надає позичальнику долари США, позивач долари не отримав, а отримав гривні; банк не попередив відповідача, що він нестиме валютні ризики.

Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2010 № 19 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію з 21.01.2010 Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк».

Позивач не вказав на правонаступника відповідача, не зазначив свої вимоги до правонаступника.

Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено наступні обставини.

13/11/2007 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 407/фкв-07, відповідно до умов якого позивачці надано кредит в сумі 19000 доларів США на 72 місяці під 10.5% річних.

В додатку № 1 до кредитного договору від 13/11/2007 р. встановлено графік платежів за ним.

13/11/2007 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено договір застави транспортного засобу на виконання кредитного договору № 407/фкв-07 від 13/11/2007 р.

На звернення до відповідача щодо валюти кредитування відповідач 26/01/2009 р. пропонував змінити позивачу валюту кредитування та діючу за вказаною валютою процентну ставку користування грошовими коштами.

Відповідно до п. 7.1 договору позики позичальник своїм підписом договору ствердив факт письмового ознайомлення з умовами кредитування, отримання повідомлення про умови кредитування, підтвердив, що уважно ознайомився з умовами договору, зрозумів їх, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень, запитань не має, зобов`язується дотримуватись умов договору.

Відповідно до п. 7.9 договору позики позивач ствердив, що під час укладення договору не знаходиться під впливом омани, насильства, погрози, іншої зловмисної дії.

Отже позивач в договорі та в позові надав абсолютно протилежні за змістом пояснення, які є вигідними для нього на певний момент, для досягнення бажаної ним мети.

Позов позбавлений будь-яких правових підстав, а тому є формою зловживання правом на звернення до суду. Так само протилежні за змістом пояснення позивача вказують на їх неправдивість і підлягають критичній оцінці судом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже позивач раніше погодила з кредитором умови отримання нею позики та її повернення. Але позивач не надала суду доказів того, що вона належним чином виконала усі свої зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Будь-яких правових підстав для визнання спірних договорів недійсними перед судомне доведено.

В свою чергу відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Так у справі Preda and Dardari v. Italy (1999) ЄСПЛ вказав, що сторони не вправі використовувати принципи, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією. Суд не є засобом сторін і не толерує зловживання ними правами, а тому в частині позову, яка не обґрунтована передбаченими законом правовими підставами зазначений позов не підлягає до задоволення.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до ТОВ «Український промисловий банк» про визнання кредитного договору № 407/фкв-07 та договору застави від 13/11/2007 р. недійсними, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський