Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 386 грн 63 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 лютого 2008 року між та закритим акціонерним товариством (далі - ЗAT «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПAT «ОТП Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 8 180 дол. США. Крім того, 01 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором. 26 жовтня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до ст. ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань станом на 22 серпня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 43 386 грн 63 коп., з яких 14 696 грн - заборгованість за кредитом, 899 грн 52 коп. - заборгованість за відсотками, 27 791 грн 11 коп. - пеня.

Рішенням Ужгородського міеькрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» суму боргу в розмірі 43 386 грн 63 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанціі, залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», апеляційний суд дійшов висновку про те, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута солідарно з нього та поручителя. При цьому, суд зазначив, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки дія кредитного договору закінчилася в 2013 році.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2008 року між ЗAT «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 8 180 дол. США з терміном повернення до 01 лютого 2013 року. 01 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором. 26 жовтня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором від 01 лютого 2008 року, укладеним з ОСОБА_3

Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первинного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідачів є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, які визначені кредитним договором.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно з листом ПАТ «ОТП Банк» від 24 липня 2012 року (а. с. 45) станом на цю дату загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 1 124,27 дол. США.

Згідно з листом ПАТ «ОТП Банк» від 03 жовтня 2012 року (а. с. 47) банком було переглянуто ситуацію із наявністю заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року. У результаті такого перегляду було прийнято рішення списати залишок заборгованості за кредитним договором та нараховану пеню в повному обсязі.

Втім, задовольняючи позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у повному обсязі, суд апеляційної інстанції не надав ніякої оцінки зазначеному вище листу і не з'ясував, чи мало місце списання ПАТ «ОТП Банк» залишку заборгованості та пені.

Із договору про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 26 жовтня 2012 року, вбачається, що останнє придбало права вимоги за кредитним договором, перелік яких міститься у Додатку № 1 до даного договору.

Проте такий додаток, оформлений належним чином, у матеріалах справи відсутній та судом не досліджувався.

Крім того, стягуючи заборгованість за кредитним договором з поручителя, суд не врахував п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у якому судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

На порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суд апеляційної інстанції не перевірив наявність правових підстав для припинення поруки з урахуванням того, що позов до поручителя ОСОБА_4 подано 03 грудня 2013 року, а дата остаточного повернення кредиту була встановлена договором до 01 лютого 2013 року.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик