Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначивши, що він з 25 листопада 1996 року по 12 липня 2011 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час його роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати не проводилася індексація заробітної плати, передбачена діючим законодавством. Вказані суми стягнуто із відповідача за судовим рішенням від 20 січня 2014 року.

Зазначав, що наведені обставини свідчать про затримку розрахунку при звільненні та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати за період з 13 липня 2011 року по 02 липня 2014 року включно.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією у розмірі 2 500 грн з утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 із 25 листопада 1996 року по 12 липня 2011 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на посаді слюсаря-ремонтника металургійного обладнання 5 розряду.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «ММК ім. Ілліча» про стягнення заборгованої суми індексації заробітної плати з компенсацією задоволено частково. Стягнуто із ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_3 індексацію заробітної плати з компенсацією заборгованості за період із 01 березня 2003 року по 01 серпня 2006 року у розмірі 1 070, 60 грн.

На підставі вказаних обставин суди правильно встановили факт наявності заборгованості із заробітної плати та невиплати ОСОБА_3 з вини відповідача всіх сум, належних йому при звільненні, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Обгрунтовано судами застосовано й принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, у цій частині доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постановах № 6-60цс13 від 03 липня 2013 року, № 6-114цс13 від 20 листопада 2013 року, № 6-195цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-41цс15 від 01 квітня 2015 року, встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Вимоги про стягнення належних ОСОБА_3 при звільненні сум задоволені рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 січня 2014 року частково, а тому визначення судами розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні на засадах співмірності свідчить про правильність застосування судами ст. 117 КЗпП України.

Порушень судами норм процесуального права при вирішенні позову не вбачається, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко