РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4559/15-ц

пр. № 2/759/3115/15

21 грудня 2015 рокуСвятошинський районний суд м.Києва

в складі судді Лук"яненко Л.М.

при секретарі Борей В.Г., Коваленко І.А. , Скляренко В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербина Яніна Олександрівна про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербина Яніна Олександрівна про визнання недійсним договору дарування посилаючись на ті обставини , що після смерті її чоловіка ОСОБА_4 вона залишилась проживати разом зі своїм сином ОСОБА_2 та його дружиною . Вона є особою похилого віку часто хворіє , погано бачить і в силу свого похилого віку та стану здоров*я потребує стороннього догляду . Її син - відповідач на початку квітня 2014 року запропонував їй послуги по забезпеченню доглядом , харчуванням , утримання квартири в належному стані . Замість цього попросив відписати належну їй частку квартири АДРЕСА_1 , яка складає ? частки даної квартири . Маючи на увазі укласти договір довічного утримання , вона погодилась на дану пропозицію та 23.04.2014 року уклала договір , в нотаріальній конторі , тексту якого не читала , в зв*язку з вадами зору , та вважала , що в ньому передбачені всі права і обов*язки , про які вона домовилась зі свої сином . Перші декілька місяців після укладання договору , відповідач сумлінно виконував свої зобов*язання , а влітку 2014 року припинив забезпечувати харчуванням і доглядом , з часом погрожував їй викинути з квартири , вчиняв сварки . Змушена звертатись до сторонніх людей для надання їх допомоги , які погоджуються доглядати лише за умови укладання з ними договору довічного утримання . Про те їй стало відомо , що укладений договір дарування , а не довічного утримання , даний договір не відповідає внутрішній волі ; угода була вчинена під впливом обману ; вчинений під впливом помилки ; вчинений під впливом тяжкої обставини ; договір дарування укладений з метою приховати іншу угоду довічного утримання , є удавним правочином. Та правочин , який вчинено під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних обставинах може бути визнаний недійсним . Просить визнати недійсним договір дарування від 23.04.2014 року частини АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач та її представник позивача позов підтримали повністю .

На питання суду , на яку конкретно норму посилається для визнання договору недійсним , пояснив , що на ст.230 ЦК України , а саме вчинення правочину під впливом обману .

Позивача було її безпосередньо допитано в судовому засіданні , в якому вона пояснила , що дійсно укладала договір в нотаріуса , з нею розмовляла нотаріус , яка вчиняла нотаріальні дії , які відповідали її волі , ніякого тиску морального та фізичного зі сторони нотаріуса не було . Про те у неї є люди , які будуть її будуть доглядати взамін квартири до смерті .

Представник відповідача з позовом не згодний , посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість .

3-я особа державний нотаріус 12 ї Київська державної нотаріальної контори в судове засідання не з*явилась , про день слухання справи повідомлені належним чином , надали суду письмову відповідь згідно з якою просять слухати справу у їх відсутність , рішення постановити відповідно до діючого законодавства , суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність даного представника , оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін .

Вивчивши матеріали цивільної справи , дослідивши письмові докази по справі , допитавши учасників процесу , свідків суд вважає встановленими слідуючі обставини справи .

ОСОБА_1 є матір*ю відповідача - ОСОБА_2 .

Позивач з чоловіком та відповідач з сім*єю проживали в АДРЕСА_1 . Батьки відповідача особи похилого віку , та мали проблеми зі здоров*ям .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 72 ) .

У відповідності до свідоцтва про спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 , позивач та відповідач успадкували рівні долі його частини квартири , та позивач стала власником ? , а відповідач ? АДРЕСА_1 ( а.с. 77 ) .

Квартира за адресою АДРЕСА_3 є двокімнатною , загальною площею 44.2 кв. м , житловою площею - 28.3 кв.м ( а.с. 80 ,97 ).

Після смерті ОСОБА_4 родина продовжувала проживати разом .

23.04.2014 року було укладено договір дарування між позивачем та відповідачем , згідно умов якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 ? частини АДРЕСА_1 (а.с. 66 ) .

Згідно п.36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами Україи затвердженої Наказом Мвністерства України від 03.03.2004 року № 20/5 нотаріуси зобов*язані встановити дійсні наміри кожної сторони до вчинення правочину , який він посвідчує , а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину . Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної сторони . Встановлення дійсних намірів однієї з сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення . Правочин посвідчується нотаріусом , якщо кожна із сторін розуміє значення , умови правочину та його правові наслідки , про що свідчать особисті підписи сторін на правочині . Крім того згідно тексту договору , нотаріусом було текст договору зачитано уголос за дорученням ОСОБА_1 ( а.с. 66-67 ) .

Твердження позивача про те , що вона мала на меті укласти договір довічного отримання , а не договір дарування не відповідають дійсним обставинам справи . Позивач та відповідач є сином та матір*ю . Піклування сина про матір - це сімейний обов*язок , який передбачений ст.172 СК України . За догляд за матір*ю сином не передбачена ніяка винагорода , оскільки дані дії здійснювались як до укладення договору так і до теперішнього часу . Між сином та матір*я немає необхідності укладати договір довічного утримання . Сторони проживали разом і до укладення договору дарування . Згідно квитанцій про оплату за квартиру та комунальні послуги відповідач проводив дані оплати задовго до укладання договору дарування , це є його обов*язок як сина ( а.с. 143-184 ) .

В позові посилання на те , що договір був укладений під впливом тяжких обставин . Суд вважає безпідставними ці ствердження , що договір дарування був укладений під впливом тяжких обставин , відсутні будь - які докази . що підтверджували наявність у позивача на момент вчинення договору дарування тяжких обставин , яких не було до укладання договору дарування квартири .

Крім того у відповідності до ст.44 Закону України « Про нотаріат « зазначено , що якщо кожна сторін однаково розуміє значення , умови правочину та його правові наслідки , про що свідчать особисті підписи сторін на правочині . Під час укладання угоди сторони розуміли значення правочину , свої права та обов*язки і під час укладання договору дарування відсутній обман чи приховування обставин які б мали істотне значення . Згідно ст.204 ЦК країни правочин є правомірним , якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним .

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача ОСОБА_6 , яка являється дружиною відповідача пояснила , що разом проживають з позивачем в спірній квартирі з 2012 року , свекруха займає окрему кімнату розміром 15 кв.м , а вона з чоловіком та донькою кімнату суміжну розміром 9 кв.м , та у березні 2013 року помер свекор і позивач пообіцяла , що подарує квартиру онучці , про те після відвідування нотаріуса , який пояснив , що при даруванні бабусі на онуку велика ставка оподаткування , вирішила подарувати на сина , в цьому разі ставка опадткування 0 % . ЇЇ родина завжди оплачує комунальні послуги та купує продукти харчування . Позивачу нотаріус роз*ясняла умови договору дарування . Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 - рідна сестра ОСОБА_6, яка дала аналогічні покази .

Суд вірить показам даних свідків , оскільки вони логічні , послідовні і підтверджуються матеріалами справи .

Те , що сторонами було укладено договір дарування підтверджує також Розпорядження Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації № 171 від 20.03.2014 року - про надання дозволу на дарування частини квартири на ім*я малолітньої ОСОБА_7 - онуки позивача / доньки відповідача , згідно якого надано дозвіл ОСОБА_6 та ОСОБА_2 діяти від імені малолітньої ОСОБА_7 при підписанні договору дарування ? частин 2- кімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 що на праві власності належать ОСОБА_1 , бабусі дитини , що передається у власність малолітньої ОСОБА_7 , та в якій вона буде проживати . Але в зв*язку з ти , що при укладанні договору дарування бабусі на ім*я онуки вела ставка податку , сторони вирішили , що позивач подарує саме сину частину квартири ( а.с. 142 ) . Позивачем було також замовлено оцінку квартири (а.с. 86-101 ).

Позивач наполягає , що договір був укладений під впливом тяжких обставин . У відповідності до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману, помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

У відповідності до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману, помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 ( особа ,яка оскаржує правочин , має довести , що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах . Крім того необхідно довести факт збігу тяжких для позивача обставин і наявності їх безпосереднього зв*язку з волевиявленням позивача укласти договір дарування .

На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків встановлених ст..61 цього Кодексу .

В судовому засіданні не встановлено жодних доказів , які б свідчили , що позивач уклала угоду під впливом тяжких обставин . Чоловік позивача помер в березні 2013 року , угоду була укладена у квітні 2014 року , пройшов немалий період після смерті чоловіка позивача , інших тяжких обставин не було встановлено , тому вважати ,що угода була укладена під впливом тяжких обставин , яка повпливала на стан позивача саме в квітні 2014 року не можна . У позивача є проблеми зі здоров*ям , які не пов*язані з розумовою діяльністю , і тому не можна вважати тяжкою обставиною її стан здоров*я , саме на момент укладання договору дарування на квітень 2014 рік . На момент укладання договору позивач була дієздатною особою і на теперішній час вона не позбавлена дієздатності .

В позовній заяві також зазначено , що договір було укладено в результаті помилки .

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини щодо яких помилилася сторона правочу (ст 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Позивач в судовому засіданні не довела , що така помилка дійсно мала місце , а також , що вона має істотне значення.

Позивач також посилається на вчинення угоди в результаті обману . Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. ________

У відповідності до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

В позовній заяві позивач посилається також на ст.235 ЦК України . Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Правочин визнається недійсним на підставі однієї з вищенаведених норм, а не всіх одразу, як про це зазначено в позовній заяві .

Жодна з вищевикладених обставин Позивачем доказами не підтверджена ні в позовній заяві, ні в матеріалах справи.

Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона ( дарувальник ) передає або зобов*язується передати в майбутньому другій стороні ( обдарованому ) безоплатно майно ( дарунок ) у власність .

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним , якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору , а й досягли згоди про всі його інші обставини .

Договір , що встановлює обов*язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру , не є договором дарування , правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди ..

Позивач є особою похилого віку , приймаючи до уваги її вік, стан здоров*я , вона довірлива та піддається легкому впливу сторонніх осіб , які зловживають її довірою . Таким чином оцінюючи зібрані докази в їх сукупності суд вважає , що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні .

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.5,44 Закону України « Про нотаріат « , ст.ст. 204,258,267, 717,728 ЦК України , Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16.11.2009 року « Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними « та ст.ст. 57-60,154,209,212,213,215,218,223,226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербина Яніна Олександрівна про визнання недійсним договору дарування - відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 днів.

СУДДЯ: