АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2082/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3733/15Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Пікуля В.П.,

суддів: Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,

треті особи: орган опіки та піклування Крюківської районної ради м. Кременчука, служба у справах дітей виконкому Крюківської районної ради м. Кременчука, прокуратура м. Кременчука,

про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Посилалася на те, що 18.08.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

29.06.2011 року рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука по справі № 2-1247/11 шлюб між нею та відповідачем розірвано, а місце проживання доньки визначено з нею. З часу розлучення з відповідачем, донька проживає з нею і повністю перебуває на її утриманні. Вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати доньку, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом для належного розвитку дитини. Відповідач в свою чергу ухиляється від виконання свого обов'язку щодо виховання та утримання доньки, оскільки, ще до припинення їх спільного проживання, перестав приймати участь у вихованні доньки, матеріально не допомагає, не цікавиться її здоров'ям та розвитком. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.06.2011 року по справі № 1201/11 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки, які останній не сплачує з листопада 2013 року по сьогоднішній день, сума заборгованості по яким становить 14 730, 97 грн. Згідно наданої 06.05.2015 року Кременчуцьким ліцеєм №11 Кременчуцької міської ради характеристики на доньку ОСОБА_4 «батько ОСОБА_4 за весь період навчання доньки в школі жодного разу не з'явився». Крім того, відповідач періодично вчиняє дії, спрямовані на порушення прав та інтересів доньки ОСОБА_4 Маючи на меті позбавити доньку ОСОБА_4 користуватися житлом - квартирою АДРЕСА_1, відповідач, без дозволу органу опіки та піклування, здав його в оренду ОСОБА_5 на період з 02.02.2014 року по 31.12.2014 року, а в подальшому подав два позови про визнання її такою, що втратила право користуватися даним житловим приміщенням.

Тому, беручи до уваги, що батько дитини, покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки, ухиляється від сплати аліментів, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, прохає суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з останнього на її користь судові витрати.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Крюківської районної ради м. Кременчука, служба у справах дітей виконкому Крюківської районної ради м. Кременчука, прокуратура м. Кременчука, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання позивач та представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи: 18.08.2006 року між позивачем та відповідачем у Центральному відділі РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №686 та видане свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 18.08.2006 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13.06.2007 року.

29 червня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, місце проживання дитини після розірвання шлюбу визначено з матір»ю - позивачем по справі, що підтверджується рішенням суду від 29.06.2011 року. Згідно рішення суду позовна заява про розірвання шлюбу подавалась відповідачем по даній справі, підставами вказувалось те, що шлюбні відносини між сторонами припинені по причині несхожості характерів, різних поглядів на життя, втрати почуття любові та поваги один до одного. При цьому відповідач прохав суд визначити місце проживання дитини з матір'ю - позивачем по даній справі, яка не заперечувала проти задоволення позовних вимог і визначення місця проживання дитини з нею.

Після розірвання шлюбу відповідач ще деякий час проживав з позивачем і дитиною в належній йому квартирі АДРЕСА_1, а потім став проживати у своїх батьків, що не заперечувалось позивачем по справі.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції № 27091 від 05.05.2015 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів з листопада 2013 року по квітень 2015 року в сумі 14 730,97 грн.

Відповідач в подальшому подавав до суду два позови про визнання позивача та доньки такими, що втратили право користуватися даним житловим приміщенням, що підтверджується рішеннями Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.07.2014 року по справі №537/1702/14-ц та від 02.04.2015 року по справ № 537/5097/15-ц.

Згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 28 липня 2014 року в задоволенні позову було відмовлено на підставі того, що ОСОБА_3 не було суду доведено, що ОСОБА_2 та донька не проживала в квартирі більше 1 року.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 02 квітня 2015 року позов було задоволено частково, а саме визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відносно визнання такою особою доньку судом було відмовлено.

Представником відповідача ОСОБА_2 вказане рішення суду було оскаржене в апеляційному порядку і рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року дане рішення суду було скасоване і постановлено нове рішення, відповідно до якого в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

В ході судового розгляду справи суду першої інстанції було надано рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука № 182 від 10.09.2015 року про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.09.2014 року ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як передбачено ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Таке ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Не може бути позбавлена батьківських прав особа, яка не виконує своїх батьківських обов'язків внаслідок душевної хвороби, тривалого відрядження, створення перешкод з боку іншого з батьків, з яким проживає дитина.

Позбавлення батьківських прав є крайнім засобом сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, які не забезпечують належне виховання своїх дітей.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», викладена правова позиція, відповідно до якої, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено наявність обставин, що є підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, давши оцінку доказам відповідно до ст. 212 ЦПК України, та зазначивши, чому одні докази він бере до увагу а інші відхиляє (п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

При цьому, суд першої інстанції також дослідивши висновок органу опіки та піклування Крюківської районної ради м. Кременчука щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вірно прийшов до висновку, що факти наведені у висновку не можуть слугувати підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Так, обґрунтуванням для прийняття даного висновку стало те, що відповідач, отримавши вдруге повідомлення зі Служби про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав з метою отримати від нього пояснення, не надав пояснення та не виявив бажання зробити це в майбутньому, що було сприйнято, як небажання спілкування та відсутність зацікавленості до позитивного вирішення цього питання відносно відповідача.

Однак, як вбачається з висновку органу опіки та піклування ОСОБА_3 надавав до органу заяву про те, що він заперечує щодо позбавлення його батьківськиї прав. Особисто з'явитися на засідання комісії та надати свої пояснення відповідач можливості не мав, оскільки перебував у місцях позбавлення волі.

В заяві відповідач вказав, що після розірвання шлюбу позивач з дитиною проживали в квартирі, яка є його власністю, в той час як він проживав у квартирі своїх батьків, хоча до шлюбу позивач була зареєстрована за іншою адресою, з часу подання на аліменти він регулярно їх сплачував по 21.11.2013 року, тобто до часу, коли мав постійне місце роботи. За час спільного проживання виключно він матеріально забезпечував сім'ю, так як позивач не працювала. Після розірвання шлюбу він постійно спілкувався з донькою, ходив з нею в цирк, на атракціони, в кафе, гуляв по місту, їздив на дачу до батьків, купував речі, в тому числі в травні 2014 року по закінченню навчального року. Вважає позбавлення його батьківських прав відносно доньки недопустимим, незаконним.

Окрім того, у висновку зазначено, що ОСОБА_2 уклала інший шлюб та її теперішній чоловік має наміри в подальшому удочерити доньку ОСОБА_4. Однак, це також не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, так як суд не може позбавляти батьківських прав особу, враховуючи, що інша особа має намір її удочерити, тобто не може брати до уваги наміри інших осіб, що також може бути умовою забезпечення дитині повноцінної сімї удочеріння чоловіком позивача.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про небажання відповідача матеріально забезпечувати дитину та несплату ним аліментів по рішенню суду з таких підстав.

Як було вірно встановлено судом, відповідач сплачував аліменти на дитину після розірвання шлюбу з червня 2011 року по листопад 2013 року включно в той час як офіційно працював, тобто близько двох з половиною років належним чином виконував покладені на нього обов'язки і перестав сплачувати після звільнення з роботи та засудження його до позбавлення волі.

Тобто з 20.06.2014 року, а саме з часу обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді арешту, не мав фактичної можливості працювати і відповідно сплачувати аліменти та спілкуватися з дитиною.

Також безпідставними є посилання апеляційної скарги на характеристику з навчального закладу на доньку ОСОБА_4, де зазначено, що «батько ОСОБА_4 за весь період навчання доньки в школі жодного разу не з'являвся».

Вказана характеристика вірно не була взята судом до уваги, як належний доказ у справі, оскільки вказана характеристика була надана позивачкою у формі світлокопії, виконаної рукописним текстом, за відсутності мокрої печатки даного навчального закладу, і яка не є оригіналом. Позивачу було запропоновано судом надати суду належним чином оформлену характеристику чи надати її в оригіналі, однак позивач не надала її. Разом з тим, позивач надала суду іншу характеристику, оформлену належним чином, згідно якої її донька навчається в Кременчуцькому ліцеї №11 з вересня 2013 року, при цьому в останній відсутні дані стосовно батька дитини. Також, позивачем в судовому засіданні не спростовані обставини спілкування відповідача з дитиною, купівля речей, тощо, згідно пояснень останнього.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про бажання відповідача вчинити перешкоди у користуванні донькою житлом, оскільки звернення до суду є правом особи (ст. 3 ЦПК України).

Відтак, звернення до суду з позов, навіть якщо позовні вимоги не були задоволені, не може вважатися вчинення перешкод у користуванні житлом.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо формального підходу суду першої інстанції до захисту прав дитини при розгляді даної справи.

Так як уже зазначалося, місцевий суд, ухвалюючи рішення у справі, повно, всебічно та об'єктивно оцінив зібрані у справі докази, навівши мотиви їх прийняття або відмови у їх прийнятті у рішенні суду та вирішив справу на основі з'ясованих обставин справи.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

О.О. Панченко

Згідно оригіналу В.П. Пікуль