Справа № 212/6566/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 грудня 2015 року м. Кривого Рогу

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу в складі головуючого - судді Дехти Р.В., за участю секретаря Конограй В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант ОСОБА_2», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 12 серпня 2015 року звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач ОСОБА_3 09.05.2014р. приблизно о 21.30 годині керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухаючись по проїзній частині дороги мікрорайону 5-й Зарічний з боку вулиці Кресівської в напрямку вулиці Електрозаводська в Жовтневому районі м. Кривого Рогу проявивши неуважність до дорожньої обстановки порушив вимоги п.п.1.5, 2.3(6), 12.3 ПДР України внаслідок чого сталася ДТП внаслідок якої позивач ОСОБА_1 зазнав тілесних ушкоджень, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя що призвело до тривалого лікування , встановлення позивачеві 3 групи інвалідності що спричинило також моральні страждання. 30.01.2015р. вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені ДТП, або злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання. Зазначив, що на момент скоєння ДТП цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ УСК «ГАРАНТ-АВТО» поліс якого діяв в період з 31.10.2013р. по 30.10.2014р. однак незважаючи на письмову заяву позивача до страховика з моменту звернення 08.04.2015 року до теперішнього часу страхове відшкодування йому виплачено не було. У звязку із зазначеним позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», на його користь мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності 14616 грн. та моральну шкоду в розмірі 730,8 грн. Стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду яку він оцінює в 100 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія ОСОБА_2» в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але до суду не зявився та не повідомив суд про причини своєї неявки.

Відповідач ОСОБА_3 також в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але до суду не зявився та не повідомив суд про причини своєї неявки.

За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»

Під час розгляду справи судом встановлено, що Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року (провадження № 212/9428/14к, 1 кп/212/5015) відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у межах санкції цієї статті. Вирок набрав законної сили 02.03.2015 року.

Згідно ч. 4 ст. 61 Цивільно процесуального Кодексу однією з підстав звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі , що набрав законної сили , або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду , що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи , стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду , з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, під час розгляду кримінального провадження судом було встановлено наступне.

Відповідач по справі (на той час обвинувачений) ОСОБА_3, 09 травня 2014 року приблизно о 21.30 годині, керуючи автобусом «VOLKSWAGEN LT35» реєстраційний номер НОМЕР_2, слідував по проїзній частині дороги мікрорайону 5-й Зарічний з боку вулиці Кресівської в напрямку вулиці Електрозаводська в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, наближаючись до зупинки громадського транспорту «Зарічна».В цей час біля вказаної зупинки, на проїзній частині дороги біля її правого краю стояла група пішоходів: дві невстановлені особи та пішохід ОСОБА_1, які знаходячись в стані алкогольного спяніння сварилися між собою. В процесі наближення до них автобусу «VOLKSWAGEN LT35» пішохід ОСОБА_1 почав хитким кроком переходити проїзну частину з права - наліво по ходу руху автобусу. Водій ОСОБА_3, наближаючись до вказаних пішоходів, не маючі перешкод для своєчасного їх виявлення, повинен був проявляти до них особливу увагу, а дії ОСОБА_1 на проїзній частині, розцінити як небезпеку для руху та зменшити швидкість аж до повної зупинки, але проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п. п. 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких: - «1.5.... бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку ... для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»; - «12.3. У разі виникнення небезпеки для руху., яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу ...».В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 шляхом своєчасного застосування гальмування мав обєктивну можливість зупинити автобус до лінії руху пішохода ОСОБА_1, однак в результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_3 на проїзній частині дороги мікрорайону 5-й Зарічний в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, біля зупинки громадського транспорту «Зарічна», вчинив наїзд керованого ним автобусу «VOLKSWAGEN LT35» реєстраційний номер НОМЕР_2 на пішохода ОСОБА_1 Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1168 від 05.06.2014, внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_1, спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: ліній перелом лобної кістки, забій головного мозку II ступеню з контузій ними вогнищами лобних часток з обох сторін, субарахноїдальна кровотеча; садна спини, правого ліктьового суглоба, лівої гомілки, синці правого ліктьового суглобу та лівої гомілки, які за своєю сукупністю відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Між порушенням ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - спричинення потерпілому ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв'язок. Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року (провадження № 212/9428/14к, 1 кп/212/5015) відповідача по справі (обвинуваченого)

ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (пять) років з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 (три) роки. При цьому застосовано положення ст. 75 КК України і звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

В матеріалах справи містяться виписки із медичних карток лікувальних установ, де проходи лікування ОСОБА_1 у зв'язку з травмою у період з 12.05.2014р. по 28.05.2014р. у комунальному закладі «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради

- з 27.07.2014р. по 01.08.2014р. у комунальному закладі «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради ;

- з 01.08.2014р. по 11.08.2014р. у комунальному закладі «Криворізька міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради ;

- з 15.12.2014р. по 26.12.2014р. у комунальному закладі «Криворізька міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради ;

- з 15.06.2015р. по 25.06.2015р. у комунальному закладі «Криворізька міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради;

Крім цього, позивач ОСОБА_1 також звертався до лікарів з метою лікування після тяжкої травми , а саме 14.07.2014р. звертався за консультацією у Криворізького міського невролога, 29.05.15р. йому було проведено магніто-резонансну томографію у Криворізькому комунальному закладі «Міська поліклініка № 5» .

До матеріалів справи у якості доказів витрат на лікування позивач ОСОБА_1 додав чеки, згідно яких він купував медикаменти для проведення лікування внаслідок ДТП загальна вартість яких склала 13815,2 грн.

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності з 02.12.2014 року на підставі пенсійного посвідчення № НОМЕР_3.

В матеріалах справи міститься поліс № АС / 5398640 обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виданий ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ АВТО» на імя ОСОБА_4 , забезпечений транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN LT35» реєстраційний номер НОМЕР_2 який є причетний до ДТП

Статтею 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону).

Згідно ст. 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до умов полісу, укладеного 31 жовтня 2013 року ОСОБА_4 з ПрАТ «Українська страхова компанія «Гарант авто» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00 гривень, життю і здоровю 100000 гривень на одного потерпілого, забезпечений транспортний засіб «VOLKSWAGEN LT35» реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розясненням п. 16 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, стосовно того, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдана шкоди у відповідному розмірі.

За ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та розясненнями наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Слідуючи розясненням п. 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, суд приймає до уваги, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Крім того, відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана, зокрема, фізичній неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 26-1, закону передбачає, що Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статей 1166 та 1167 ЦК України майнову та моральну шкоду, завдана особі, зобов'язана відшкодовувати особа яка завдала таку шкоду.

Відповідно до п.26.2 ст.26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на дату настання страхового випадку.

Враховуючи, що розмір мінімальної заробітної плати у 2014 році становив 1218грн., мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності яку мені повинен виплатити страховик, ПАТ УСК «ГАРАНТ-АВТО», становить 14616 грн.

З моменту отримання значних травм позивач ОСОБА_1 зазнав моральних страждань які полягали у наявності відчуття постійного болю, тривалого лікування . Внаслідок ДТП у нього порушився рух та мовлення через що виникло відчуття пригніченості, втратив нормальні життєві звязки і для подальшого життя у суспільстві має докладати додаткових зусиль для забезпечення нормальної життєдіяльності.

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, встановлення інвалідності , винність відповідача в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках .

За правилом ст.26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяної здоров'ю.

З цих підстав страховик винен виплатити ОСОБА_1 730,80 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з Відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1166, 1167, ЦК України, п.26.2 ст.26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10, 11, 57, 60,88, 213, 215, 218, 224-225, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант ОСОБА_2», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.

1. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», , на користь ОСОБА_5 мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності в сумі 14616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 730 гривень 80 копійок.

3. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», в дохід держави судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок за вимогу майнового характеру, 1218 гривень за вимогу щодо стягнення моральної шкоди.

5. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави судовий збір за вимогу щодо стягнення моральної шкоди 1500 гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач може оскаржити заочне рішення до апеляційного суду в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. В. Дехта