Єдиний унікальний номер 227/5892/14-ц Номер провадження 22-ц/775/102/2015
Головуючий у 1 інстанції:Тітова Т.А.
Доповідач: Тимченко О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

при секретарі: Будюк Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Будьоннівському районі м. Донецька, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві про зобов'язання нарахувати та сплатити суми,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Будьоннівському районі м. Донецька, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві про зобов'язання нарахувати та сплатити страхові суми відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодився позивач приніс апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, а саме не прийняв до уваги п.п.3,4 Постанову КМУ № 266 від 26 вересня 2011 року та ст.2.1,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с.100).

Представник відповідача ВВД ФССНВВ та ПЗ України у Будьоннівському районі м. Донецька в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 99).

Представник відповідача ВВД ФССНВВ та ПЗ України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 103-105).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивач з червня 2000 року по 01 лютого 2004 року перебував у трудових відносинах з ПП «Вітязь», працював в якості гірника підземного з повним робочим днем в шахті.(а.с.17). Згідно висновку лікарської комісії від 04 квітня 2014 року у нього встановлено професійне захворювання легенів, складено акт розслідування причин хронічного професійного захворювання форми П-4 від 18 квітня 2014 року ( а.с.8-10). Згідно довідки МСЕК від 15 травня 2014 року ОСОБА_1 встановлено 65% втрату професійної працездатності, із яких професійне захворювання 60% та за травмою від 08 серпня 19986 року -5%, встановлено 2 групу інвалідності ( а.с.13). Постановою від 16 травня 2014 року ВВД ФССНВВ та ПЗ України у Будьоннівському районі м. Донецька ОСОБА_1 призначено з 29 квітня 2014 року щомісячні страхові виплати у розмірі - 730,80 грн., безстроково ( а.с.12). Згідно п.13 акту за формою П-4 від 18 квітня 2014 року, шкідливі умови праці, які призвели до професійного захворювання ОСОБА_1, були зокрема, на приватному підприємстві «Вітязь», яке ліквідоване і зняте з державного реєстру 07 серпня 2007 року, що підтверджено довідкою Головного управління статистики у Донецькій області від 08 січня 2014 року (а.с.24). 20 травня 2014 року позивач звернувся до відповідача - ВВД ФССНВВ та ПЗ України у Будьоннівському районі м. Донецька з заявою про призначення йому страхових виплат на підставі даних індивідуальних відомостей застрахованої особи, виданої пенсійним фондом (а.с.18). Листом ВВД ФССНВВ та ПЗ України у Будьоннівському районі м. Донецька від 23 травня 2014 року № 01-06-/11 йому було відмовлено (а.с.23).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що ВВД ФССНВВ та ПЗ України у Будьоннівському районі м. Донецька при нарахуванні страхових виплат діяло відповідно до вимог «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою КМУ № 1266 від 26 вересня 2001 року, яким не передбачено іншого способу та форми надання відомостей про заробітну плату застрахованої особи, вимоги позивача про зобов'язання сплатити страхові виплати на підставі даних ПФУ щодо персоніфікованого обліку не ґрунтуються на законі.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах матеріального та процесуального права. Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, роз'яснив, що судам необхідно врахувати, що відповідно до ч.10 ст.34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1103-ХІІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (надалі Закон) втрачений потерпілим у зв'язку з ушкодженням здоров'я заробіток (відповідна його частина) визначається із середньомісячного заробітку, обчисленого згідно із затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266 «Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.(надалі Порядок)

Згідно п.12 Порядку в разі коли на час звернення за страховою виплатою документи про заробітку плату застрахованої особи до ушкодження здоров'я не збереглися, середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру середньої заробітної плати за відповідною професією(посадою).За відсутності на підприємстві відповідної професії (посади) середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру середньої заробітної плати за аналогічною професію (посадою) та підприємстві, на якому працювала застрахована особи, але не менш розміру мінімальної заробітної плати, визначеного законом на дату встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Відсутність документів про заробітну плату підтверджується довідкою роботодавця або відповідного архіву.

У разі відсутності у потерпілого на час звернення за страховою виплатою довідки про його заробітну плату у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи чи організації середня заробітна плата обчислюється виходячи з діючої місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професію (посадою)в галузі , але не менш розміру мінімальної заробітної плати, визначеного законом на дату встановлення потерпілому МСЕК ступені втрати професійної працездатності .

Вимогами ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку, на Фонд ССНВВ покладені зобов'язання у встановленому законом порядку в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, а саме: одноразову допомогу та щомісячну грошову суму, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку.

Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступені втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Сума щомісячної страхової виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. У разі коли потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у зв'язку з одним і тим самим нещасним випадком, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я . Визначені раніше сума щомісячної страхової виплати та пенсії по інвалідності зменшенню не підлягає.

Оскільки судом встановлено, що підприємство, де працював позивач, ліквідовано, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем правильно розраховані щомісячні страхові виплати, виходячи з діючої місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною місячною тарифною ставкою (посадовим окладом) аналогічної професії (посади), але не менш як розмір мінімальної заробітної плати, встановленим законом України на день виплати, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до п.24 Порядку якщо підприємство (установа, організація), на якому працювала особи, ліквідовано, довідка про середню тарифну ставку (посадовий оклад) за відповідною або аналогічною професією (посадою) видається місцевим органом з питань праці та соціального захисту населення, а у разі відсутності в цьому органі таких відомостей - центральним органом виконавчої влади, який координує діяльність галузі, до якої належали ліквідовані підприємства, установа чи організація.

Тобто у разі ліквідації підприємства, законодавством чітко визначено, який саме орган уповноважений надавати довідку про середню тарифну ставку (посадовий оклад) і проведення і призначення страхових виплат на підставі довідки Пенсійного фонду не передбачено, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Рішення суду є законним і обґрунтованим, тому відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Суд першої інстанції правильно визначився з нормами матеріального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами і обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та роз'яснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: