Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 332/6689/13Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.
№22-ц/778/5336/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2015 року про повернення заяви позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на будинок

ВСТАНОВИЛА:

31.07.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у цій справі (а. 10-11).

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2015 року (а.12) зазначену заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі повернуто заявникові.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.14-15) просив ухвалу судді скасувати та задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.75-76).

У судове засідання 17 грудня 2015 року повідомлені апеляційним судом належним чином (а.71-72) відповідачі ОСОБА_3 та приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційному суду заяву (а.74), в якій просив розглядати вищезазначену апеляційну скаргу позивача за його відсутністю.

Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідачів та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Встановлено, що суд першої інстанції, повертаючи заяву від 31.07.2015 року позивача про забезпечення позову у цій справі, керувався ч. 8 ст. 153 ЦПК України та виходив із того, що цю заяву подано позивачем без дотримання вимог, викладених у ч. 2 ст. 151, ч. 1 ст. 152 ЦПК України, а саме:

-п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 151 ЦПК України: у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

-п. 3 ст. 151 ЦПК України: у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено інші відомості, потрібні для забезпечення позову;

= заявник не зазначає підстав, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, не обґрунтовує необхідність забезпечення позову, вказані ОСОБА_2 види забезпечення позову не відповідають вимогам ч. 1 ст. 152 ЦПК України;

= заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 152 ЦПК України, що позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Дійсно, в силу ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, повертає її заявникові.

Проте, встановлено, що судом першої інстанції в оскаржуємій ухвалі зазначено одночасно підстави як для повернення заяви позивача про забезпечення позову (не зазначено інші відомості, потрібні для забезпечення позову тощо), так й для відмови в її задоволенні по суті (вид забезпечення не відповідає вимогам ч. 1 ст. 152 ЦПК України), які є підставами для постановлення судом першої інстанції різних видів ухвал за своїм змістом, а саме: про повернення та про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Однак, суд першої інстанції взагалі не звернув уваги на положення ст. 151 ч. 3 ЦПК України, за змістом якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається із виділених матеріалів справи, вищезазначена заява позивача про забезпечення позову подана на стадії розгляду його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами (а.52) ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2014 року про закриття провадження у цій справі (а.89), яка не була предметом апеляційного та касаційного перегляду (а.46-49) у цій справі і набрала законної сили. Цією ухвалою суд першої інстанції також залишив без розгляду заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В силу вимог ст. 72 ЦПК України:

- право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч.1);

- документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду (ч.2).

Таким чином, першочерговому вирішенню судом першої інстанції при отриманні вищезазначеної заяви позивача про забезпечення позову у цій справі мало бути, насамперед, саме питання дотримання (недотримання) останнім стадії та строку для її подачі, а лише потім - відповідність змісту цієї заяви вимогам ст. 151 ч. 2 ЦПК України, а, відповідно, й можливість повернення останньої заявникові на підставі ст. 153 ч. 8 ЦПК України.

Оскільки, встановлено, що розгляд цієї справи був закінчений судом ще 15.06.2014 року не рішенням, а ухвалою суду про закриття провадження у цій справі, зазначена ухвала суду не скасована, набрала законної сили, справа не призначалась у подальшому судом першої інстанції до розгляду у загальному порядку, у тому числі станом на час розгляду вищезазначеної заяви позивача про забезпечення позову 31.07.2015 року.

І хоча в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд не вправі приймати до уваги нові матеріали справи, які не були предметом дослідження суду першої інстанції при постановленні оскаржуємої ухвали.

Проте, встановлено, що 13 серпня 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя було постановлено ухвалу (а.53), якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеної ухвали суду першої інстанції у цій справі за нововиявленими обставинами відмовлено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на вказану ухвалу суду першої інстанції від 13 серпня 2015 року визнано апеляційним судом неподаною та повернуто апелянту (а.55).

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковими підставами для скасування ухвали.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у справі доказах, ухвала суду першої інстанції, що оскаржується у цій справі, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, яка в силу вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також встановлено, що апелянтом при подачі вищезазначеної апеляційної скарги понесені судові витрати у вигляді судового збору 121,80 грн. (а.66).

Згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2015 року про повернення заяви позивача про забезпечення позову у цій справі скасувати.

Питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_5ОСОБА_6