Справа № 442/8360/13 Головуючий у 1 інстанції: Дубель Р.М.
Провадження № 22-ц/783/7251/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом до ОСОБА_4 та з посиланням на ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 16, 319, 331, 332, 372, 383 ЦК України просив визнати за ним, ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_4 право спільної сумісної власності - по ? частині кожному на квартиру АДРЕСА_1. Вимоги мотивував тим, що з 23 травня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, якою було куплено квартиру АДРЕСА_1. Дану квартиру він за власні кошти в сумі 50 000 грн. самовільно реконструював та розширив, внаслідок чого збільшилась її загальна площа до 66,0 м.кв., житлова 25,5 м.кв., що підтверджується технічним паспортом на квартиру від 30.10.2013 року, а тому ця квартира являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Просив встановити це в судовому порядку та відповідно визнавши за сторонами право по ? частині.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 грудня 2013 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності - по ? частині на кожного на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6, як особа, яка участі у розгляді справи не брала, та вважає, що судовим рішенням порушуються його права. Вважає рішення незаконним, ухваленим на недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Мотивує тим, що 11.09.2015 року звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна колишнього подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1, яка була придбана згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.12.2000 року під час шлюбу із ОСОБА_4 (раніше ОСОБА_4).

Зазначає, що між сторонами у справі є зловмисна домовленість, оскільки відповідачкою замовчено ті обставини, за яких спірна квартира є її та власністю позивача у справі, так як придбана відповідачем під час шлюбу з ОСОБА_6 під час шлюбу. Однак суд його до участі у справі не залучив. Внаслідок порушення судом процесуального права, не з»ясував походження спірного житла чим позбавив його на частку у майні подружжя.

За наведених обставин просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову від позову.

При розгляді справи за апеляційною скаргою представник особи, що подала апеляційну скаргу просить врахувати, що після розірвання шлюбу між колишнім подружжям не виникало питань з приводу користування до вересня 2009 року, поки відповідач не стала чинити перешкоди. Тому звернувся до суду про поділ майна колишнього подружжя, при розгляді справи дізнався про оскаржуване рішення.

Позивач ОСОБА_2 та його представник при розгляді справи просять врахувати, що права ОСОБА_6 оскаржуваним ним рішення не порушені жодним чином. ОСОБА_6 після розірвання шлюбу не ставив питання стосовно цього житла, таким не користувався, тому рішення суду не порушує його прав. До суду звернувся про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визначення рівних часток, оскільки здійснив її реконструкцію та добудову, на що на час винесення рішення не мав відповідних документів, які оформляються на даний час.

Відповідач ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечила, просить врахувати, що спірна квартира набута нею за договором довічного утримання від 22 серпня 1997 року на укладення якого ОСОБА_6 згоди не надавав і умови цього договору по утриманню громадянки ОСОБА_7 виконувала лише вона з допомогою батьків, тому квартира, яка на той час складалась з кімнати 16, 2 м кв загальна на площа 28, 6 м кв. належить лише її. Добудова квартира здійснена за кошти отримані відповідачем від продажу нею 15 грудня 2000 року належної її квартири АДРЕСА_3, про що надано копії відповідних договорів суду апеляційної інстанції. ОСОБА_6 після розірвання шлюбу квартирою не користувався, матеріального утримання сину не надавав. Подача апеляційної скарги на рішення викликана зверненням відповідачки про виконання аліментних зобов»язань, і не свідчить про порушення його прав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, письмове заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Виходячи із змісту позовних вимог позивач просив визнати право власності спільної сумісної власності - по ? частці за кожним на квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторони за рахунок спільних коштів здійснили реконструкцію квартири, шляхом збільшення її загальної площі, а з урахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя - по ? частці за кожним.

Проте з обґрунтованістю таких висновків погодитись не можна виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд не встановив обставин чи між сторонами дійсно виник спір з приводу зазначеного житла.

Згідно відмітки на звороті Договору убачається, що дана квартира зареєстрована у Дрогобицькому МБТІ на праві особистої власності за ОСОБА_4.

23 травня 2008 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_2, що стверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1. Прізвище після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_4.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення щодо вимог ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю на підставі ст. 62 СК України, колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 загальна площа квартири становить 66,0 м.кв., житлова 25,2 м.кв. З наведеного випливає, що площа квартири після проведеної реконструкції станом на 30.10.2013 року збільшилась на 23 м.кв. Однак, ОСОБА_2 не надав будь - яких доказів про те, що внаслідок саме його вкладу в проведення реконструкції квартири істотно збільшилась цінність (вартість) цього майна. А тому відсутні підстави для визнання цього майна спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4

Вирішуючи спір, суд не звернув увагу на викладені обставини та помилково вважав, що спірна квартира становить спільну сумісну власність сторін, визнавши за кожною із сторін по ? частині цієї квартири.

Матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19 грудня 2000 року ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1. Квартира складається з двох кімнат, площею 27,5 м.кв. та кухні. Загальна площа квартири становить 43, 0 м.кв. Вирішуючи питання про визнання такої квартири з врахуванням проведеної реконструкції та добудови, суд не звернув увагу на період набуття права власності на це житло відповідачем, зокрема, що такий припадає на період перебування її у шлюбі з ОСОБА_6 / з 09.11.1995 року по 19.05.2006 року/, однак не залучив його до участі у справі, чим допустив неповне з»ясування обставин у справі.

Мотиви заперечень на апеляційну скаргу сторін у справі про те, що особа яка подала апеляційну скаргу тривалий час квартирою не користувалась та не заявляла після розірвання шлюбу про права на таку, як на спільну власність колишнього подружжя ОСОБА_4 - не свідчать про законність рішення суду та достатність доказів про відсутність порушеного права ОСОБА_6, оскільки ці обставини підлягали з»ясуванню при вирішенні спору по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визнаючи на сторонами у справі право на ідеальні частки у квартирі після проведеної у ній самочинно реконструкції та добудови, а інше не встановлено і визнано сторонами, суд своїм рішенням фактично узаконив самочинне будівництво, замінивши органи, які уповноважені вирішувати питання надання дозволу на будівельні та інші роботи та прийняття в експлуатацію об»єктів.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За правилами ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вирішуючи спір, суд не встановив характер спірних правовідносин, які існують між сторонами і чи взагалі наявний предмет спору між позивачем та відповідачем у справі. З врахуванням мотивів апеляційної скарги, не з»ясував походження квартири сторін, періоду її придбання та не перевірив обставин наявності прав апелянта як колишнього подружжя відповідача на зазначене житло.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позові ОСОБА_2 з наведених вище мотивів і підставними знаходить мотиви про порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304 п.2 ч. 1 ст307, п.1, 4 ч. 1 ст.309, ст. 313, ч. 2 ст.314, 316, 317ЦПК Укрїни, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільною власністю подружжя - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді