РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

24.09.2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді: Мартинишин М.О.

при секретарі: Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у сумі 31556,00 грн., проценти за прострочення повернення позики в розмірі 37867,20 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 16882,46 грн., а в всього разом 86305,66 грн. та стягнути судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 09.12.2013 року він позичив ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 31556,00 грн., які ОСОБА_2 зобовязувався повернути до 01 червня 2014 року. В обумовлену у договорі строк повернення суми позики, ОСОБА_2 таку суму позики не повернув та ухиляється від повернення позики і надалі. Крім цього, передбачено стягнення з відповідача процентів в розмірі 10% за кожен місяць користування коштами (120% річних) в разі неповернення суми позики до вказаної вище дати, а тому вважає, що відповідач зобовязаний йому сплатити суму боргу у сумі 31556,00 грн., проценти за прострочення повернення позики в розмірі 37867,20 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 16882,46 грн. Просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого і не заперечив представник позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 31556,00 грн., а ОСОБА_2 зобовязувався повернути таку ж суму грошових коштів до 01 червня 2014 року.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК Украйни випливає, що на підтвердження факту передачі коштів позичальник передає позикодавцеві розписку.

Як вбачається із розписки від 09.12.2013 року(а.с.5), що відповідач ОСОБА_2 дійсно отримав у позивача ОСОБА_1 гроші в розмірі 31556,00 грн.

Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК України та умов Договору позики випливає, що на підтвердження факту передачі коштів позичальник передає позикодавцеві розписку, а тому така була відповідачем надана позивачу 09.12.2013 року.

Крім того, даною розпискою передбачено стягнення з відповідача процентів в розмірі 10% за кожен місяць користування коштами (120% річних) в разі неповернення суми позики до вказаної вище дати.

У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором на встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

В силу приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням проведеним належним чином.

В силу положень ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

У ч.1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте станом на день ухвалення рішення відповідач так і не повернув позивачу вказану суму коштів, чим прострочив виконання свого грошового зобовязання.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Оскільки відповідач прострочив виконання свого зобовязання за договором позики, а саме не повернув позивачу до 01 червня 2014 року грошових коштів у розмірі 31556,00 грн., а тому суд вважає, до відповідач допустив прострочення виконання зобов'язання щодо повернення суми позики на 255 днів (з 02.06.2014р. по 02.06.2015р.), а тому з відповідача підлягає стягненню 120% річних від суми позики, за вказаний період і сума боргу з врахуванням індексу інфляції виходячи із позовних вимог позивача.

Відтак з відповідача підлягає стягненню проценти в розмірі 37867,20 грн. (31556,00 грн. х 1,2 / 365 днів в році х 365 днів прострочення = 37867,20 грн.).

Крім того, індекс інфляції за період з червня 2014 року по квітень 2015 року становив 153,5%. Відтак з відповідача підлягає стягненню інфляційні нарахування в розмірі 3755,16 грн. (31556,00 грн. х 153,5 = 35311,16 грн. - 31556,00 грн. = 16882,46 грн.)

Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на неповернення відповідачем позивачеві суми позики, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у сумі 31556,00 грн., проценти за прострочення повернення позики в розмірі 37867,20 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 16882,46 грн.

На підставі ст.ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 586,56 грн. та 1000 грн. витрати на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 31, 57-60, 84, 88, 169, 209, 214-215, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 11, 14, 15, 16, 509, 526, 530, 611, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 1046-1050 ЦК України, -

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 31556,00 грн., проценти за прострочення повернення позики в розмірі 37867,20 грн., інфляційні нарахування в розмірі 16882,46 грн., понесених витрати на оплату судового збору у розмірі 586,56 грн. та 1000 грн. витрати на правову допомогу, а всього разом 87892(вісімдесят сім тисяч вісімсот девяносто дві) грн. 22 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.