Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Пахар», треті особи: Головне управління Держземагенства у Запорізькій області, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання недійсним договору оренди землі та зобов'язання укласти додаткову угоду, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 серпня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дана» (далі - ТОВ «Дана») звернулось до суду з указаним позовом, просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 30 липня 2013 року між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Пахар» (далі - ТОВ «Пахар»), визнати договір оренди землі від 18 січня 2008 року, укладений між ТОВ «Дана» та ОСОБА_5, поновленим на строк до 25 березня 2018 року, а також зобов'язати ОСОБА_4 вчинити дії щодо укладення з ТОВ «Дана» додаткової угоди про поновлення строку дії договору від 18 січня 2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 січня 2008 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі на 5 років з моменту його державної реєстрації, яку було здійснено 25 березня 2008 року. Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року всі права та обов'язки орендодавця за договором перейшли до ОСОБА_4, яка з 2010 року по 2014 рік отримувала орендну плату. У жовтні 2012 року та червні 2015 року ТОВ «Дана» направляло ОСОБА_4 листи з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди землі, але відповіді не отримало. Згодом позивачу стало відомо, що 30 липня 2013 року ОСОБА_4 уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Пахар».

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 1 жовтня 2015 року, в позові відмовлено.

ТОВ «Дана», не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, подало касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно- правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судами встановлено, що 18 січня 2008 року між ТОВ «Дана» та ОСОБА_5 укладено договір оренди землі площею 6,76 га строком на 5 років з дня його державної реєстрації, яку було проведено 25 березня 2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла, спадщину після її смерті прийняла ОСОБА_4

Частинами 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист- повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У силу статей 319, 626 ЦК України реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умовами дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ТОВ «Дана» не надало належних і допустимих доказів направлення на адресу ОСОБА_4 повідомлення про свій намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди на новий строк із проектом додаткової угоди у визначеному Законом України «Про оренду землі» порядку. Крім того, судами встановлено, що договір оренди землі між ОСОБА_4 та ТОВ «Пахар» від 30 липня 2013 року укладено на більш вигідних для орендодавця умовах.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Дана» продовжувало користуватись спірною земельною ділянкою після 25 березня 2013 року певний час не є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки за встановлених судами обставин, сам по собі факт продовження користування орендованою земельною ділянкою після закінчення строку дії оренди не свідчить про продовження договору оренди на попередніх умовах.

Інші доводи касаційної скарги ТОВ «Дана» не спростовують висновки судів про недотримання позивачем процедури реалізації переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки.

З огляду на викладене, подана ТОВ «Дана» касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 1 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук