Номер провадження 2/754/1418/15
Справа №754/512/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2015 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

Головуючого - судді Смирнової Є.П.,

При секретарі Кузьменко А.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві

Справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2,

3-ті особи: Головне управління юстиції у м.Києві,

П»ятнадцята Київська державна нотаріальна контора

Прилуцька міська державна нотаріальна контора, -

про встановлення факту проживання однією сім»єю

чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу,

визнання майна спільною сумісною власністю,

визнання права власності на його ? частину, а

також визнання недійсним Свідоцтва про право

на спадщину за законом від 17.03.2015 року, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, у якому просила визнати факт її спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім"єю без реєстрації шлюбу в період з 2009 року по день його смерті.

Крім того, позивачка просила визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1, придбану відповідно до договору купівлі-продажу від 30.12.2011 року на ім'я ОСОБА_4, та транспортний засіб Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_4

Також, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину транспортного засобу Nissan Х-Тгаіl , 2006 року випуску, номер державної реєстрації - НОМЕР_3 (а.с.26-29 т.1).

При цьому позивачка вказує на те, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_11 року в селі Давидівка, Пирятинського району Полтавської області. У 2008 році вона познайомилася із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Між ними склалися добрі стосунки і вони вже за кілька місяців почали проживати разом. Їхнім стосункам були притаманні всі ознаки сімейних, так як, окрім спільного проживання, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, підтримували один одного та планували в майбутньому одружитися.

Як зазначає позивачка, факт спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю можуть підтвердити свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ОСОБА_1 також вказує на те, що на початку 2012 року завагітніла, у зв»язку з чим вона разом з ОСОБА_4 стали планувати їх спільне майбутнє. З боку її батьків та рідні її ніхто не підтримував в бажанні будувати своє життя та сім»ю з чоловіком, який на тридцять років старший за неї. ІНФОРМАЦІЯ_12 року в неї народилася донька ОСОБА_8, яку вона записала на своє прізвище, але вказала батьком свого фактичного чоловіка, ОСОБА_4, від якого народила доньку. Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_4 виданого Давидівською сільською радою Пирятинського району Полтавської області, батьками зазначені вона, ОСОБА_1, та ОСОБА_9.

Також, ОСОБА_1 вказує на те, що її фактичний чоловік ОСОБА_4 за життя визнавав себе батьком доньки ОСОБА_8, вони разом готувалися к народженню дитини, у зв»язку з чим останній незадовго до народження проходив флюорографічне обстеження та обстеження на ВІЛ, оскільки мав здати кров у банк крові для подальших пологів. Одночасно з цим в обмінній карті вагітної жінки при щотижневому обстеженні лікарями зазначено, що чоловіку 50 років, що відповідає віку батька дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після народження дитини ОСОБА_4 забрав їх з донькою із пологового будинку.

Позивачка також зазначає, що за час спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім»єю, а саме 30.12.2011 року ними було придбано на підставі договору купівлі - продажу квартиру АДРЕСА_2 на ім»я ОСОБА_4 та транспортний засіб Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_3, який був також зареєстрований за ОСОБА_4

Як вказує ОСОБА_1, 09.07.2014 року її фактичного чоловіка було затримано працівниками слідчого управління УМВС України в Кіровоградській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України. На час затримання при складанні протоколу, ОСОБА_4 намагався її повідомити, що в протоколі він зазначив її як свою дружину.

10.07.2014 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру в інкримінованому злочині.

ІНФОРМАЦІЯ_13 року ОСОБА_4, за незрозумілих та загадкових обставин помер в стінах Кіровоградського СІЗО. Відповідно до наданої їй довідки про причину смерті № 660, вказано, що причиною смерті стало навмисне самоушкодження.

В подальшому тіло її фактичного чоловіка, ОСОБА_4, було видане їй УМВС України в Кіровоградській області для поховання, після чого вона перевезла тіло на батьківщину, а саме до с. Гурбинці, Пирятинського району Полтавської області, де його й поховала.

На сьогоднішній день провадження щодо її фактичного чоловіка, ОСОБА_4 виділене в окреме та закрите в зв»язку зі смертю.

Посилаючись на зазначені обставини, положення ст.ст. 60, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, а також на те, що відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, ОСОБА_1 просить задовольнити її вимоги та визнати факт її спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім"єю без реєстрації шлюбу в період з 2009 року по день його смерті.

Крім того, позивачка просить визнати спільною сумісною власністю квартиру, придбану відповідно до договору купівлі-продажу 30.12.2011 року на ім»я ОСОБА_4, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3, та транспортний засіб Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_4, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна (а.с.26-29 т.1).

Під час розгляду справи 26.03.2015 року було встановлено, що спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є його син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, за заявою якого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою Чернігівської області заведено спадкову справу. У зв»язку з чим замінено відповідача - Київську міську раду на відповідача ОСОБА_2 та притягнуто у якості 3-ї особи Прилуцьку міську державну нотаріальну контору (а.с.124-127 т.1).

В подальшому ОСОБА_1 позовні вимоги збільшила. В заяві про збільшення позовних вимог від 24.04.2015 року представник позивачки ОСОБА_10, крім зазначених в позові вимог, просить визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року, зареєстроване в спадковому реєстрі за № 1-831, видане державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори на ім»я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на квартиру АДРЕСА_1.

Також, представник позивачки просить скасувати реєстрацію свідоцтва про право на спадщину в спадковому реєстрі за номером у спадковому реєстрі № 57228887 (а.с.205-206 т.1).

При цьому ОСОБА_10 вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року за № НАМ 303792, зареєстроване в реєстрі спадкових справ за № 1-831 на спірну квартиру в цілому, хоча останній знав про те, що батько перебував у фактичних шлюбних стосунках з позивачкою, під час яких було придбано спірну квартиру АДРЕСА_1. Згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі видане відповідачу Свідоцтво про право на спадщину за законом було зареєстровано в реєстрі за № 57228887.

Посилаючись на зазначені обставини, а також положення ст. 1301 ЦК України, представник ОСОБА_1 просить задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 збільшені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_12 та ОСОБА_13, який представляє інтереси відповідача за угодою про надання правової допомоги від 20.08.2015 року, проти позову заперечують.

При цьому в наданих до суду запереченнях на позов від 15.06.2015 року ОСОБА_12 вважає, що доводи ОСОБА_1 про те, що вона і ОСОБА_4 проживали однією сім»єю як жінка та чоловік, не перебуваючи в шлюбі між собою, не відповідають дійсності та не доведені позивачкою належними доказами.

При цьому вказує на те, що за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу встановлено, що саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов»язків подружжя.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України, на яку посилається позивачка, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, та вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. При цьому позивачка має довести суду початок і кінець такого проживання і набуття в цей період спірного майна.

Як вказує ОСОБА_14, згідно наданих на її адвокатські запити відповідей Полтавська державна аграрна академія повідомила, що ОСОБА_1 у період з 01.09.2008 року по 07.06.2012 року навчалась в Полтавській державній аграрній академії на факультеті обліку і фінансів на денній формі навчання. Академічну відпуску ОСОБА_1 не брала.

Згідно повідомлення Центральної районної лікарні м.Пирятин №807 від 05.05.2015р.та фельшерсько-акушерського пункту (ФАП) с.Давидівка Пирятинського району Полтавської області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, знаходилась на обліку по вагітності в жіночій консультації Пирятинської ЦРЛ. Дочку вона народила в пологовому відділенні Пирятинської ЦРЛ Полтавської області. Виписана з пологового відділення 14.12.2012 року з дитиною за місцем проживання батьків с.Давидівка Пирятинського району в присутності акушерки Давидівського ФАП.

Згідно відповіді зав. ФАП с. Давидівка ОСОБА_15 нею здійснювався патронаж дитини ОСОБА_1 до 21 грудня 2012 року, яка пізніше, а саме 03.01.2013 року вибула до м.Києва, де стала на облік у дитячій поліклініці №2.

Як вказує представник відповідача, вищезазначені обставини свідчать про те, що у вказаний позивачкою період вона вона ніяким чином спільно з ОСОБА_4 не проживала, та тим більше не вела спільне господарство. Факт вибуття ОСОБА_1 з дитиною до м.Києва, де вона проводила періодичне її обстеження, не є беззаперечним фактом її спільного проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_4

ОСОБА_12 також вказує на те, що згідно відповіді Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області №87/02-31 від 29.04.2015р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, станом на 29.04.2015 року в с. Давидівка Пирятинського району Полтавської області не зареєстрована, але періодично з»являється у селі.

Згідно записів у погосподарській книзі №3 Давидівської сільської ради ОСОБА_1 з 15.07.2007 р. була зареєстрована за адресою: с.Давидівка Пирятинського району Потавської області. 29.08.2008 року вибула в м.Полтаву на навчання, 13.06.2012 року вернулась з Полтави і зареєструвалась в с.Давидівка.

08.07.2014 року ОСОБА_1 знялась з реєстрацію та вибула в м.Київ. За весь цей час ОСОБА_1 проживала в селі з батьками, народила дочку в Пирятинській районній лікарні, зверталась в Давидівську сільську раду за довідками про склад сім'ї для оформлення допомоги в органах соціального захисту як мати одиночка.

Згідно відповіді Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області №03-09/246 від 27.04.2015р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, перебуває на обліку в управлінні праці з 01.12.2012 року по даний час, отримує на доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8, допомогу на дітей одиноким матерям.

Як зазначає представник відповідача ОСОБА_2, відповідно до статей 18-1,18-2 Закону України «Про державну допомогу сем»ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається.

Аналогічна норма встановлені в п.33 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім»ям з дітьми», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27 грудня 2001 року.

Як вказує ОСОБА_12, відповідно до п.35 розділу «Допомога на дітей одиноким матерям» Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27 грудня 2001 року, для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подається, крім інших документів, довідка про проживання дитини з матір'ю, видана за місцем проживання сім'ї. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі акту обстеження сім»ї за місцем проживання,

проведеного центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, із

зазначенням факту проживання дитини з матір»ю.

Таку допомогу ОСОБА_1 отримує не за місцем своєї реєстрації в АДРЕСА_4, а за місцем фактичного проживання.

Посилаючись на зазначені обставини та положення ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» представник відповідача вважає, що отримуючи довідки в Давидівській сільській раді для надання їх до органів соціального захисту, позивачка підтверджувала своє місце проживання саме у вказаному населеному пункті.

Як зазначає ОСОБА_12, позивачка ОСОБА_1 фактично має місце проживання в с.Давидівка Пірятинського району Полтавської області, з дня народження своєї дитини вона є одинокою матір»ю, що згідно законодавства встановлює її статус як жінки, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, з якою вона не веде спільне господарство, разом не проживає і не виховує дітей, і у свідоцтві про народження дитини наявний запис про батька, який проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері.

Як вказує ОСОБА_12 серед доказів, наданих позивачкою на підтвердження її факту проживання з ОСОБА_4 однією сім»єю, є лише фото, санаторна книжка з відпочинку, які не можуть прямо та безпосередньо свідчити про ведення спільного господарства та спільного проживання сімєю.

Крім того, представник відповідача вказує на те, що згідно п.13 Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_4. купував відчужувану за цим договором квартиру в свою особисту приватну власність, оскільки на момент придбання цієї квартири, він не перебував в зареєстрованому шлюбі та не проживав без реєстрації шлюбу з жодною жінкою, та грошові кошти, що витрачаються ним на придбання цієї квартири були його особистою приватною власністю, і особи які б могли поставити питання про визнання за ним права власності на грошові кошти (чи їх частку), що витрачалися ним на купівлю цієї квартири, відповідно до ст.ст.65,74.97 Сімейного кодексу України, відсутні.

Згідно наданої Деснянським РУГУ МВС України в м.Києві копії заяви про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та її доньки останні були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 лише 08.07.2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 також зазначає, що відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідач ОСОБА_2 є сином покійного ОСОБА_4, тому звернувся до державного нотаріуса Прилуцької міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та надав необхідні документи.

Відповідно до вимог чинного законодавства, нотаріусом було оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року на квартиру АДРЕСА_1 яке зареєстровано в реєстрі за № 1-831, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року на автомобіль Ford Sierra, 1991 року випуску, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-834. На автомобіль Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_3, якій є спірним спадковим майном, свідоцтво про право на спадщину відповідачу не видавалось.

Посилаючись на викладені обставини, положення ст.ст. 57,59,60 ЦПК України, ОСОБА_12 вважає, що позивачкою ОСОБА_1 не надано жодних доказів, що підтверджують факт її спільного проживання з ОСОБА_4 та будь-якого права на належне останньому майно, тому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.15-22, 23-40 т.2).

Треті особи - Головне управління юстиції у м.Києві та 15-та Київська державна нотаріальна контора п росять слухати справу за відсутності їх представників (а.с.47-51,52-53 т.1).

Третя особа - Прилуцька міська державна нотаріальна контора також просить розглянути справу без її представника (а.с.148 т.1).

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_13 року помер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12,150 т.1).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина: на 7/10 частин жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_10 квартиру АДРЕСА_1, грошові вклади, що знаходяться на рахунках у філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», а також автомобіль Ford Sierra, 1991 року випуску, д.н. НОМЕР_2 та автомобіль Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_3, на який накладено арешт на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14.07.2014 року (по кримінальній справі) (а.с.156,162,163-165,166,167-168,169 т.1)

Спадкоємцем за законом померлого ОСОБА_16 є його син - відповідач по справі ОСОБА_2, який на час розгляду справи в суді отримав 17.03.2015 року Свідоцтва про право на спадщину за законом на наступне майно: 7/10 частин жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_10 квартиру АДРЕСА_1, грошові вклади, що знаходяться на рахунках у філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», а також автомобіль Ford Sierra, 1991 року випуску, д.н. НОМЕР_2 (а.с.150,155, 185,187,189,191 т.1).

Крім того, судом встановлено, що на ? частину спадкового майна претендує позивачка ОСОБА_1, як цивільна дружина померлого, у зв»язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім»єю з ОСОБА_4, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, починаючи з 2009 року по день його смерті.

При цьому позивачка посилається на те, що у 2008 році познайомилася з ОСОБА_4 Між ними склалися добри стосунки, вони разом зустріли новий 2009 рік, у лютому 2009 року поїхали разом відпочивати у Буковель, після повернення звідти вони стали проживати однією сім»єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та планували в майбутньому одружитися. Спочатку вони проживали на орендованих ОСОБА_4 квартирах у районі метро Лівобережна, на Лісовому масиві та Троєщинє.

В подальшому, під час спільного проживання ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2011 року однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, власником якої зареєстровано ОСОБА_4 Вона разом з ОСОБА_4 приймала участь в ремонті квартири, вони купували меблі та проживали у вказаній квартирі однією сім»єю, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

ІНФОРМАЦІЯ_12 року в них з ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_8, яку останній визнавав своєю дитиною, піклувався про неї. Всі вони разом проживали у спірній квартирі та в подальшому були зареєстровані на її житловій площі.

Також, у 2013 році ними було придбано автомобіль Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_3, який зареєстровано за ОСОБА_4

Як вказує позивачка, 09.07.2014 року ОСОБА_4 було затримано працівниками слідчого управління УМВС України в Кіровоградській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України.

ІНФОРМАЦІЯ_13 року ОСОБА_4, за незрозумілих та загадкових обставин помер в стінах Кіровоградського СІЗО.

В подальшому тіло її фактичного чоловіка, ОСОБА_4, було видане їй УМВС України в Кіровоградській області для поховання, після чого вона перевезла тіло на батьківщину, а саме до с. Гурбинці, Пирятинського району Полтавської області, де його й поховала.

ОСОБА_1 вважає, що згідно положень ст.74 Сімейного кодексу України, квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_3 були придбані ОСОБА_4 під час спільного проживання з нею, тому зазначене майно належать їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 60,70 Сімейного Кодексу України вона має право на ? частину вказаного майна.

З метою отримання право власності на ? частину спадкового майна позивачка просить встановити факт постійного проживання з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 року, однією сім»єю без реєстрації шлюбу з лютого 2009 року по день його смерті.

Вказані доводи ОСОБА_1 суд вважає недоведеними, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менше п»яти років д часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

При цьому зазначений п»ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім»єю.

Згідно ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Подружжя вважається сім»єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Зазначені виключення стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Частиною 1 ст. 36 цього Кодексу встановлено, що саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов»язків подружжя.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є суб»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюється положення глави 8 СК України (Право спільної сумісної власності подружжя).

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України, на яку посилається позивачка, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, та вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. При цьому позивачка має довести суду початок і кінець такого проживання і набуття в цей період спірного майна.

Згідно ст.ст. 60,61 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що розмір часток майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що до знайомства з ОСОБА_1 у 2009 році, ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_17 Шлюб між ними було розірвано 17.02.2010 року, свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_4 отримав лише 07.12.2011 року (а.с. 86,87-88, 200 т.1).

Як стверджує позивачка, вона з лютого 2009 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4, проживала з ним однією сім»єю як жінка та чоловік

без шлюбу, вони мали спільний бюджет, були пов»язані спільним побутом та мали взаємні права та обов»язки.

У відповідності до статті 60 ЦПК України позивач має довести ті обставили на які посилається як на підставу своїх вимог.

В обгрунтування своїх доводів ОСОБА_1 посилається на покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_18, ОСОБА_7, ОСОБА_19 та речові докази (фотокартки, звернення ОСОБА_4 до неї та доньки у листі від ІНФОРМАЦІЯ_13 року та інш.)

У відповідності до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, показів свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зокрема, факт проживання однією сім»єю, ведення спільного господарства та взаємних прав та обов»язків не може підтверджуватися лише поясненнями свідків.

Згідно ст.63 ЦПК України показання свідків - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Так, допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_4 знав з дитинства. Коли ОСОБА_4 став працювати в Києві, вони часто зустрічалися. З ОСОБА_1 він познайомився у 2010 році. Бачив її на орендованих ОСОБА_4 квартирах в районі метро Лівобережна та на АДРЕСА_11. ОСОБА_16 казав йому, що живе разом з ОСОБА_1 та має намір одружитися з нею.

Як пояснив свідок ОСОБА_18, він познайомився з ОСОБА_4 у 2008 році в м.Києві, коли той жив на Лівобережній разом з жінкою на ім»я ОСОБА_5. Йому відомо, що новий 2009-й рік ОСОБА_4 зустрічав вже з ОСОБА_1 В подальшому він не один раз зустрічав позивачку в орендованих ОСОБА_4 квартирах, а саме: на Лівобережній, АДРЕСА_12 та на Троєщинє. В нього склалося враження, що вони проживали однією сім»єю, ОСОБА_4 казав йому, що в нього відносно ОСОБА_1 серйозні наміри.

Допитана в якості свідка ОСОБА_20 пояснила, що знайома із сім»єю ОСОБА_4 з 1998 року, її свекри є їх сусідами по с.Гурбинці. Також, вона добре знає дружину та сім»ю ОСОБА_6, які проживали в орендованій квартирі на Лівобережній, часто приходила до них у гості. Їй відомо, що квартиру поруч орендував ОСОБА_4, який з 2008 року проживав разом з жінкою на ім»я ОСОБА_5 та її сином.

Як зазначила свідок, зі слів дружини ОСОБА_6 їй відомо, що ОСОБА_1 спочатку приїздила до ОСОБА_6, а коли додому з роботи поверталась дружина останнього, ОСОБА_1 переходила в квартиру ОСОБА_4 Коли про це дізналась дружина ОСОБА_6, виник великий скандал, в подальшому їх сім»я розпалася.

Також, ОСОБА_20 пояснила, що у 2010 році ОСОБА_4 припинив стосунки з ОСОБА_5, після чого вона часто бачила його з іншою жінкою. А у 2013 році вона випадково зустріла в «Ашані» ОСОБА_4 разом з ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_7, яка є сусідкою ОСОБА_4 по будинку АДРЕСА_13 пояснила, що з часу придбання ОСОБА_4 квартири № НОМЕР_5 вона постійно бачила його і ОСОБА_1 разом, а потім бачила їх разом з дитиною, вважала їх сім»єю.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що на початку 2012 року вона познайомилася з ОСОБА_2, вони почали зустрічатися. Влітку 2012 року вони інколи зустрічалися на квартирі батька ОСОБА_22 на АДРЕСА_14. Як зазначила свідок, у 2013 році в цій квартирі вона не була і хто там жив на той час, їй невідомо.

Допитана в якості свідка сестра позивачки ОСОБА_19 пояснила, що зареєстрована і проживала разом з батьками та сестрою в с.Давидівка, Пирятинського району Полтавської області. З 2010 року проживає і працює в м.Києві. Свідок підтвердила, що у 2008 році сестра призналася їй, що зустрічається з ОСОБА_4 та має намір жити з ним однією сім»єю як жінка та чоловік. Оскільки сестра на той час навчалася в Полтавській державній аграрній академії, вона взяла з неї обіцянку закінчити навчання, а потім влаштовувати своє особисте життя.

Допитана в якості свідка ОСОБА_17 пояснила, що є першою дружиною покійного ОСОБА_4, перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі з 1987 року, якій розірвано між ними у 2004 році за рішенням суду. Як зазначила свідок, після розірвання шлюбу в суді вони продовжували сімейні відносини до 2010 року. Фактично шлюб розірвано між ними у Відділі РАЦС Пирятинського РУЮ 17.02.2010 року.

Свідок ОСОБА_23, який є другом відповідача ОСОБА_2, пояснив, що родом із села Гурбінці, де знаходиться батьківська хата батька ОСОБА_22. Він ніколи не бачив, щоб ОСОБА_4 приїжджав в Гурбинці з ОСОБА_1

Допитана в якості свідка ОСОБА_24, яка є рідною сестрою покійного ОСОБА_4, пояснила, що після розірвання шлюбу у 2004 році її брат продовжував підтримувати тісні стосунки зі своєю сім»єю, піклувався про сина ОСОБА_22, допомагав їм. Як зазначила свідок, ОСОБА_1 вона вперше побачила влітку 2012 року, потім, коли була в квартирі на АДРЕСА_15 12.01.2013 року, бачила там позивачку з дитиною (а.с.43-45, 113-119 т.2).

Покази вказаних свідків суд оцінює як достовірні, оскільки вони узгоджуються між собою та не протирічать іншим зібраним у справі доказам. Проте, суд вважає, що всі обставини та підробиці стосунків позивачки та ОСОБА_4 свідкам невідомі, що дає суду прийти до висновку про їх необізнаність щодо сімейних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ведення ними спільного господарства та взаємних прав і обов»язків.

Як вбачається з повідомлення Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області №87/02-31 від 29.04.2015 року, а також копій карток прописки та реєстрації особи та довідок про склад сім»ї, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, станом на 29.04.2015 року в с. Давидівка Пирятинського району Полтавської області не зареєстрована.

Згідно записів у погосподарській книзі №3 Давидівської сільської ради ОСОБА_1 з 15.07.2007 р. була зареєстрована за адресою: с.Давидівка Пирятинського району Потавської області. 29.08.2008 року вибула в м.Полтаву на навчання, 13.06.2012 року вернулась з Полтави і зареєструвалась в с.Давидівка.

08.07.2014 року ОСОБА_1 знялась з реєстрації та вибула в м.Київ. За весь цей час ОСОБА_1 проживала в селі з батьками, народила дочку в Пирятинській районній лікарні, зверталась в Давидівську сільську раду за довідками про склад сім'ї для оформлення допомоги в органах соціального захисту як мати одиночка (а.с.32,33-36 т.2).

Згідно повідомлення Полтавської державної аграрної академії від 29.04.2015 року № 01-07/195, ОСОБА_1 у період з 01.09.2008 року по 07.06.2012 року навчалась в Полтавській державній аграрній академії на факультеті обліку і фінансів на денній формі навчання. Академічну відпуску ОСОБА_1 не брала (а.с.24-25).

Зазначені обставини підтверджуються Табелями обліку відвідування за вказаний період навчання ОСОБА_1, з яких вбачається, що у 2008 навчальному році по 15 грудня, включно у позивачки були поодиноки випадки пропусків занять. З 19.12.2008 року ОСОБА_1 пропускалися заняття у п»ятницю та понеділок, а також один тиждень у лютому 2009 року (з 09.02 по 15.02.). В подальшому на протязі всього навчального періоду позивачкою також неодноразово пропускалися заняття на тиждень та у п»ятницю і понеділок, а також в інші дні занять. (а.с.71- 103 т.2).

Як зазначено в Супроводжувальному листі Полтавської державної аграрної академії № 54 від 06.07.2015 року, порушення ОСОБА_1 навчальної дисципліни частково виправдано пред»явленими довідками про хворобу та довідками про виконання обов»язків помічника бухгалтера приватної фірми у 2009 році (а.с.70,104-109 т.2).

Інші дні пропусків навчальних занять у період з 2009 року по 2012 рік не є доказом того, що позивачка одночасно навчалась та спільно проживала однією сім»єю з ОСОБА_4

При цьому суд враховує положення ст.3 Сімейного кодексу України, згідно якої сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Як зазначено в частині 2 вказаної статті, подружжя вважається сім»єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв»язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Однак, зазначені виключення стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Суд також враховує, що згідно повідомлення Пирятинської Центральної районної лікарні №807 від 05.05.2015 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, знаходилась на обліку по вагітності в жіночій консультації Пирятинської ЦРЛ.

Співмешканець ОСОБА_4 пройшов флюорографічне обстеження 13.08.2012 року № 1455, про що є запис в обмінній карті вагітності (а.с.32 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_12 року ОСОБА_1 народила дівчинку в пологовому відділенні Пирятинської ЦРЛ Полтавської області. Виписана з пологового відділення 14.12.2012 року з дитиною за місцем проживання батьків с.Давидівка Пирятинського району в присутності акушерки Давидівського ФАП (а.с.27 т.2).

Згідно відповіді зав. ФАП с. Давидівка ОСОБА_15 нею здійснювався патронаж дитини ОСОБА_1 до 21 грудня 2012 року, яка пізніше, а саме 03.01.2013 року дитина з матір»ю вибула до м.Києва, де стала на облік у дитячій поліклініці №2 по вул.Курчатова,18-А, Деснянського району (а.с.30 т.2).

Зазначені обставини підтверджуються також рецептом дитячої поліклініки № 2 Деснянського району м.Києва від 15.01.2013 року та направленням на госпіталізацію ОСОБА_25 від 11.11.2013 року, адреса хворого: АДРЕСА_6 (а.с.10 т.2).

Проте, факт вибуття ОСОБА_1 з дитиною до м.Києва у січні 2013 року, де вона проводила періодичне її обстеження, не є беззаперечним фактом її спільного проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_4

Так, як вбачається з відповіді Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області №03-09/246 від 27.04.2015 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, перебуває на обліку в управлінні праці з 01.12.2012 року по даний час, отримує на доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8, допомогу на дітей одиноким матерям (а.с.38 т.2).

Відповідно до статей 18-1,18-2 Закону України «Про державну допомогу сем»ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається.

Як вбачається з пункту 35 розділу «Допомога на дітей одиноким матерям» Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27 грудня 2001 року, для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подається, крім інших документів, довідка про проживання дитини з матір»ю, видана за місцем проживання сім»ї. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі акту обстеження сім»ї за місцем проживання, проведеного центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, із зазначенням факту проживання дитини з матір»ю.

Проте, таку допомогу ОСОБА_1 отримує не за місцем своєї реєстрації в АДРЕСА_4, а за місцем фактичного проживання у с.Давидівка.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 фактично має місце проживання в с.Давидівка Пірятинського району Полтавської області, з дня народження своєї дитини вона є одинокою матір»ю, що згідно законодавства встановлює її статус жінки, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, з якою вона не веде спільне господарство, разом не проживає і не виховує дітей, і у свідоцтві про народження дитини наявний запис про батька, який проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері.

В той же час, на підтвердження її факту проживання з ОСОБА_4 однією сім»єю, позивачкою надано лише фотографії (без зазначення дати події), санаторно-курортна книжка з відпочинку курорту «Трускавець», Акт ЖЄКу-301 Деснянського району м.Києва, які не можуть прямо та безпосередньо свідчити про ведення спільного господарства та спільного проживання сім»єю позивачки та ОСОБА_4

Так, згідно Акту ЖЄКу-301 Деснянського району м.Києва, складеного 04.02.2015 року зі слів мешканців квартир № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 будинку АДРЕСА_13, ОСОБА_26 та ОСОБА_7, разом з власником квартири № НОМЕР_5 ОСОБА_4 з 30.12.2011 року проживала його цивільна дружина з дочкою ОСОБА_27 (а.с.66 т.1).

Проте, допитана в якості свідка ОСОБА_7 пояснювала, що з часу придбання ОСОБА_4 квартири № НОМЕР_5 вона постійно бачила його і ОСОБА_1 разом, а потім бачила їх разом з дитиною, вважала їх сім»єю. Однак, як зазначила свідок, в квартирі № НОМЕР_5 вона жодного разу не була, тому суд вважає, що обставини спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 їй невідомі.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 на ім»я Головного лікаря поліклініки № 3 Деснянського району м.Києва від 04.10.2012 року, вона просила дозвіл на тимчасове медичне обслуговування в поліклініці, посилаючись на те, що на даний час мешкає за адресою: АДРЕСА_7. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_12 року позивачка народила доньку за місцем своєї реєстрації у пологовому відділенні Пирятинської районної лікарні Полтавської області (а.с.100 т.1).

Що стосується наданого позивачкою листа ОСОБА_4 від ІНФОРМАЦІЯ_13 року, то виходячи з його змісту, а саме: « ОСОБА_1, ну ти зробила свій вибір сама, пов»язавшись зі мною майже п»ять років тому…», то суд вважає, що якщо ОСОБА_1 і була знайома з ОСОБА_4 з 2009 року, то це не є доказом факту їх спільного проживання однією сім»єю на протязі цього часу (а.с.68 т.1).

Також, позивачкою не надано жодного доказу того, що вона вела з ОСОБА_4 спільне господарство, вони мали спільний бюджет. Навпаки, позивачка влаштувала своє життя таким чином, що фактично проводила свій вільний від навчання час разом з ОСОБА_4 за його рахунок, оскільки не мала своїх коштів, а те що вона заробляла - витрачала на свої потреби, що підтвердила в судовому засіданні допитана в якості свідка сестра позивачки ОСОБА_19

Так, з наданих ОСОБА_1 фотографій, які містяться у справі, а також ваучера та санаторно-курортної книжки курорту «Трускавець» вбачається, що позивачка проводила з ОСОБА_4 свій вільний час та спільно з ним перебувала на відпочинку. Також, у 2009 та 2010 роках їх разом запрошували на весілля. Зазначені докази суд оцінює критично і не приймає до уваги, оскільки наявність сімейних відносин та спільного бюджету вони не підтверджують (а.с.105-123, 207-208 т.1).

Доводи позивачки про те, що ОСОБА_4 забирав її з дитиною із пологового будинку не можуть бути доказом проживання однією сім»єю та наявності у батьків взаємних прав та обов»язків, які притаманні подружжю.

Суд також враховує, що при укладенні Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 від 23.12.2011 року ОСОБА_4 повністю усвідомлював значення своїх дій та згідно вільного волевиявлення, котре повністю відповідало внутрішній волі учасників цього правочину, придбав квартиру в свою особисту власність за свої особисті кошти, що підтвердив у преамбулі та пункті 13 зазначеного Договору.

Як вбачається з п.13 Договору, ОСОБА_4 купував відчужувану за цим договором квартиру АДРЕСА_9 в свою особисту приватну власність, оскільки на момент придбання цієї квартири, він не перебував в зареєстрованому шлюбі та не проживав без реєстрації шлюбу з жодною жінкою, та грошові кошти, що витрачаються ним на придбання цієї квартири були його особистою приватною власністю, і особи які б могли поставити питання про визнання за ним права власності на грошові кошти (чи їх частку), що витрачалися ним на купівлю цієї квартири, відповідно до ст.ст.65,74.97 Сімейного кодексу України, відсутні (а.с.9-10 т.1).

Згідно наданої Деснянським РУГУ МВС України в м.Києві копії заяви про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та її доньки останні були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 лише 08.07.2014 року (а.с 98,99 т.1).

Як зазначає ОСОБА_1 в позовній заяві, вже 09.07.2014 року ОСОБА_4 було затримано працівниками слідчого управління УМВС України в Кіровоградській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, а ІНФОРМАЦІЯ_13 року ОСОБА_4 помер в Кіровоградському СІЗО.

Після смерті ОСОБА_4 син покійного - відповідач ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса Прилуцької міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та надав необхідні документи.

Відповідно до вимог чинного законодавства, нотаріусом було оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року на квартиру АДРЕСА_1 яке зареєстровано в реєстрі за № 1-831, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року на автомобіль Ford Sierra, 1991 року випуску, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-834. На автомобіль Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_3, якій є спірним спадковим майном, свідоцтво про право на спадщину відповідачу не видавалось (а.с.148-193 т.1).

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 не доведено факт її спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім»єю, як жінки та чоловіка, в період з лютого 2009 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_13 року. Також, не надано доказів того, що у зазначений період вони були пов»язані спільним побутом, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обов»язки. та будь-якого права на вказане майно.

Враховуючи викладені обставини, підстав для визнання майна, яке належить ОСОБА_4, спільною сумісною власністю та визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та на ? частину автомобіля Nissan Х-Тгаіl, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_3, також визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року? виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Домашенко Л.А. на ім»я ОСОБА_2, зареєстрованого в спадковому реєстрі за № 1-831, - суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.4,10,57-60,79,88,213,214,218, 234,256-259 ЦПК України, ст.ст. 60,70,71,74 Сімейного кодексу України, ст. ст. 1222,1223,1264,1301 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з лютого 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_13 року, визнання майна, яке належить ОСОБА_4, спільною сумісною власністю та визнання права власності на його ? частину, а також визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2015 року? виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Домашенко Л.А. на ім»я ОСОБА_2, зареєстрованого в спадковому реєстрі за № 1-831, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Є.П. Смирнова