У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, прокуратури Троїцького району Луганської області, Троїцького РВ ГУМВС у Луганській області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою прокурора Троїцького району Луганської області на рішення апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив і просив стягнути з Державної казначейської служби України, прокуратури Троїцького району Луганської області, Троїцького РВ ГУМВС України у Луганській області солідарно 1 330 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 50 000 грн. витрат на правову допомогу.

Позивач посилався на те, що 4 грудня 2003 року він був незаконно затриманий за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КпАП України <nau://ukr/80731-10|st185>. Протягом трьох діб він незаконно знаходився у камері тимчасового утримання в приміщенні Троїцького РВ ГУМВС України у Луганській області. Потім він знаходився у приміщенні райвідділу міліції, де на нього здійснювався фізичний і моральний тиск, для того, щоб він написав явку з повинною, у якій мав себе обмовити у скоєнні злочину, пов'язаного зі смертю ОСОБА_5 Під тиском явку з повинною він підписав і 5 грудня 2003 року відносно нього було порушено кримінальну справу за ст. 286 ч. 2 КК України <nau://ukr/2341-14|st286>. 6 грудня 2003 року слідчим Троїцького РВ ГУМВС України у Луганській області його дії було перекваліфіковано на ст. 121 ч. 2 КК України. 16 грудня 2003 року постановою Троїцького районного суду йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і його відправили до СІЗО м. Старобільськ. 21 лютого 2004 року постановою Старобільського районного суду Луганської області його було звільнено з-під варти, а міра запобіжного заходу була обрана у вигляді підписки про невиїзд. 20 червня 2007 року його дії було перекваліфіковано із ст.121 <nau://ukr/2341-14|st121> ч. 2, ст. 194 ч. 2 КК України <nau://ukr/2341-14|st194> на ст.125 ч.1 КК України <nau://ukr/2341-14|st125> і провадження у справі по обвинуваченню його за ст.121 <nau://ukr/2341-14|st121> ч. 2, ст. 194 ч. 2 КК України <nau://ukr/2341-14|st194> закрито за недоведеністю його участі у скоєнні цих злочинів. Постановою Троїцького районного суду від 17 вересня 2008 року припинено провадження у кримінальній справі по обвинуваченню його у скоєнні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України <nau://ukr/2341-14|st125>

Позивач ОСОБА_4 вважав, що незаконними діями правоохоронних органів йому була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у судовому порядку.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 26 квітня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ОСОБА_4, стягнуто на його користь з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку 59 010 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі прокурор Троїцького району Луганської області просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із закриттям провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_4 та відшкодування на його користь 59 010 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У той же час наведені в касаційній скарзі доводи заявника не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора Троїцького району Луганської області відхилити, рішення апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана