АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8575/15 Головуючий 1 інст. - Огієнко Д.В.
Справа № 620/645/15-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Шевченко Н.Ф.

Івах А.П.

за участю секретаря: Соколовій А.В.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» на заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до ТОВ «ПРОФАГРО» про витребування земельної ділянки із незаконного користування.

В обґрунтування позову посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення, розташована в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, яка на підставі договору оренди землі з 2007 року обробляється ТОВ «Профагро».

Відповідно до умов цього договору, термін його дії складає п'ять років, тобто з урахуванням дати державної реєстрації він закінчився у вересні 2014 року.

У 2015 році вона вирішила самостійно обробляти свою земельну ділянку, проте перед початком весняно-польових робіт дізналась, що існує додаткова угода від 15 жовтня 2011 року до договору оренди землі, якою продовжено термін дії договору оренди із Товариством, екземпляр якої їй не надавався і яку вона не підписувала.

01.09.2015р. по справі було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. За заявою представника відповідача Панаріна М.М. від 21.09.2015р. ухвалою суду від 06.10.2015р. заочне рішення від 01.09.2015р. скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Повторним заочним рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2015 року позов задоволено. Витребувано із чужого незаконного користування у ТОВ «Профагро» земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які повернуто позивачу ОСОБА_3 Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ТОВ «Профагро» судові витрати в розмірі 243,60 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Профагро» просить скасувати повторне заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову та витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування обставин по даній справі.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, обговоривши наведені в скарзі доводи, перевіривши матеріали справи знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі та набуває чинності після його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3 від 27.12.2009 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 3,98 гектарів, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області ( а. с. 11).

01 квітня 2008 року ОСОБА_3 та ТОВ «Профагро» уклали договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_3 надала, а ТОВ «Профагро» прийняло в строкове платне користування строком на 5 років земельні ділянки площею 3,16 гектарів, та 0,82 гектарів розташовані на території Миколаївської сільської ради, яка належить на праві власності ОСОБА_3

Вказані договори зареєстровані у ЗВРХРФДПЦДЗК 30 вересня 2008 року за НОМЕР_4 та НОМЕР_5.

15 жовтня 2011 року ОСОБА_3 та ТОВ «Профагро» уклали додаткові угоди до договорів оренди землі від 30 вересня 2008 року, якими доповнили п. 8 договору оренди землі та визначили, що строк дії договору становить 5 років з моменту набрання чинності додаткової угоди.

Додаткові угоди зареєстровані у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 березня 2012 року за НОМЕР_6 та НОМЕР_7.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з того, що запис у додатковій угоді про продовження терміну дії договору оренди землі є нечинним, оскільки не виконано дії по його обов'язковому внесенню в Державний реєстр. Державна реєстрація права оренди землі відповідачем не здійснена у порядку, встановленому законом, що свідчить про те, що відповідач користується землею позивача без достатніх правових підстав.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

До 2010 року реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася Центром державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 2 липня 2003 року №174 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за № 641/7962.

З 2011 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», яка була чинною до 1 січня 2013 року, реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася територіальними органами Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки.

1 січня 2013 року набрали чинності Закон України «Про Державний земельний кадастр», постанова Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв'язку з чим з 1 січня 2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснює Державна реєстраційна служба .

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

На час укладання додаткових угод між ОСОБА_3 та ТОВ «Профагро» державну реєстрацію договорів оренди землі здійснювали територіальні органи Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки.

Із копії додаткових угод, укладених 15 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Профагро» вбачається, що вона зареєстрована у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 березня 2012 року за НОМЕР_6 та НОМЕР_7.

Таким чином, додаткові угоди набули чинності після їх державної реєстрації, а ТОВ «Пофагро» набуло право на строкове платне користування земельною ділянкою ОСОБА_3

Вирішуючи спір, суд не врахував вказані обставини, помилково дійшов висновку про те, що у ТОВ «Профагро» припинилося права на користування земельними ділянками ОСОБА_3 та безпідставно витребував із чужого незаконного користування у ТОВ «Профагро» земельні ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 та НОМЕР_2, повернувши їх ОСОБА_3

З огляду на викладене, колегія судів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі апеляційної скарги на повторне заочне рішення суду ТОВ «Профагро» сплачено судовий збір у розмірі 535 грн. 92 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви до суду.

При звернення з позовом в суд ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Таким чином, при подачі апеляційної скарги ТОВ «Профагро» зобов'язано було сплатити на користь держави судовий збір у розмірі 267 грн. 96 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» задовольнити.

Повторне заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» судові витрати у розмірі 535,92 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: