У х в а л а

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа - ОСОБА_3, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату та зобов'язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що Указом Президента України від 17 лютого 2012 року № 117 він був призначений членом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг). До виконання своїх обов'язків він приступив 29 лютого 2012 року, про що в цей же день був виданий наказ Голови Нацкомфінпослуг № 13-к. Указом Президента України від 20 жовтня 2014 року № 813 він був звільнений з посади члена Нацкомфінпослуг, про що 22 жовтня 2014 року в.о. Голови Нацкомфінпослуг виданий наказ № 558-к, згідно з яким він звільнений з посади 28 жовтня 2014 року. Позивач вважає, що при його звільненні було порушеного вимоги трудового законодавства щодо проведення повного розрахунку. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність Нацкомфінпослуг щодо виплати при його звільненні належної йому суми заробітної плати за роботу на посаді 29 лютого 2012 року; зобов'язати Нацкомфінпослуг нарахувати йому заробітну плату за роботу 29 лютого 2012 року на посаді члена Нацкомфінпослуг у розмірі 305 грн 05 коп. та виплатити йому 238 грн 89 коп. додатково до виплачених йому сум при звільненні; зобов'язати Нацкомфінпослуг виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку з 28 жовтня 2014 року по день постановлення судом рішення за цим позовом, виходячи із середньої заробітної плати 882 грн 21 коп., що станом на 17 березня 2015 складає 86 456 грн 58 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Нацкомфінпослуг щодо невиплати ОСОБА_2 при звільненні заробітної плати за 29 лютого 2012 року.

Зобов'язано Нацкомфінпослуг нарахувати та виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за один робочий день 29 лютого 2012 року в розмір 305 грн 05 коп., за вирахуванням передбачених законом податків та платежів.

Стягнуто з Нацкомфінпослуг на користь ОСОБА_2 18 408 грн 81 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі Нацкомфінпослуг просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що з позивачем не було своєчасно проведено розрахунку при звільненні, а тому є підстави для стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням розміру стягнутої суми заробітної плати за один робочий день та співмірності даної суми відносно заявлених позивачем вимог у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмірпідприємство, установа, організація повинні виплатити працівниковійого середній заробіток за весь час затримки по день фактичногорозрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повиненсплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, колиспір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користьпрацівника частково, то розмір відшкодування за час затримкивизначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

В.М. Коротун