У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський АкціонернийБанк» про захист прав споживача, стягнення суми депозитного вкладу та нарахованих відсотків, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила стягнути з відповідача на її користь неповернуту суму банківського вкладу у розмірі 15 502,85 доларів США, в тому числі 2,85 доларів США відсотків, нарахованих відповідачем на рахунок НОМЕР_1 «Для виплат» за ставкою 0,1% річних від дати укладення банківського вкладу (13 лютого 2014 року) до дати його розірвання (7 квітня 2014 року); стягнути з відповідача на її користь 126,15 доларів США, що становить 3% річних від простроченої суми вкладу за період з дати розірвання договору строкового банківського вкладу до 14 липня 2014 року.

Позов мотивовано тим, що 13 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу (в доларах США) на строк 13 місяців під 12% річних, що передбачає щомісячну виплату відсотків по депозиту. З метою отримання відсотків та основної суми вкладу між сторонами було також укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» НОМЕР_1 (в доларах США) від 13 лютого 2014 року. У зв'язку з масовими затримкамивідповідачем виплат по депозитним договорам з іншими вкладниками та одностороннім введенням банком лімітів на видачу готівки, 7 березня 2014 року позивач прийняла рішення про дострокове розірвання договору банківського вкладу, про що письмово повідомила банк за 30 днів до дати розірвання договору у відповідній заяві від 7 березня 2014 року, окремо, зазначивши, що нею не погоджено стягнення комісії за дострокове розірвання вкладу, оскільки будь-які комісії, штрафи та інше не передбачено договором. Також у заяві від 7 березня 2014 року позивач вимагала повернути суму депозиту не пізніше 6 квітня 2014 року готівкою через касу ПАТ «ВіЕйБі Банк». В порушення вимог чинного законодавства, відповідач, 7 квітня 2014 року, розірвавши договір строкового банківського вкладу №745290/2014, повернув позивачу суму 15 041,91 доларів США (із загальної суми депозиту 15 500 дол. США), шляхом зарахування коштів на депозитний рахунок «Для виплат», та безпідставно стягнув суму 460,94 дол. США комісії за дострокове повернення вкладу, що не відповідає умовам договору. Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про видачу коштів готівкою через касу, а також з заявою про переказ наявних коштів на іншийрахунок в іншому банку. Разом з тим, відповідач без пояснення причин відмовив у видачі депозитних коштів з каси банку готівкою та не виконав платіжне доручення про переказ коштів на інший рахунок позивача.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_5 суму депозитного вкладу - 15 500 доларів США, суму нарахованих відсотків за період з 13 лютого 2014 року до 07 квітня 2014 року за ставкою 0,1% річних - 2,21 доларів США, суму відсотків за порушення умов виконання зобов'язання за період з 08 квітня 2014 року по 14 липня 2014 року за ставкою 3% річних - 124,87 доларів США, а всього 15 627,08 доларів США, еквівалент в гривні за курсом Національного банку України станом на 30 липня 2014 року (курс за 100 доларів США - 1200,32 грн) - 187 574,97 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив з того, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ПК України,вправі вимагати від банку повернення вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення повернення суми депозитного вкладу підлягають частковому задоволенню в межах заявлених позивачем позовних вимог на час подачі уточнених позовних вимог, а саме в сумі - 124,87 доларів США за період з 8 квітня 2014 року по 14 липня 2014 року (98 календарних днів).

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками останнього та виходив з того, що кошти за банківським вкладом були перераховані в порушення умов договору не в день, коли просила позивач у заяві від 7 березня 2014 року, з відрахуванням комісії, яка не була передбачена договором та діючими на той час Правилами відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб, а також кошти не були видані готівкою та не перераховані на рахунок позивача в іншому банку, як просила позивач. Правовідносини сторін регулюються законом та двостороннім договором, укладеним між ними, і не можуть регулюватися нормативно-правовим актом органу державного управління, який не може встановлювати нові права та обов'язки для громадян, зачіпати або порушувати їх права, свободи та інтереси. Відмова відповідача у видачі коштів на підставі постанов Національного банку України порушує права позивача, регламентовані ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1058, 1060,1061 ЦК України. Відповідачем були порушені строки виконання грошового зобов'язання за договором, що є підставою для стягнення з нього в порядку ст. 625 ч. 2 ЦК України 3% річних від простроченої суми, враховуючи те, що інший розмір процентів за порушення грошового зобов'язання умовами договору сторін не встановлений.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 лютого 2014 року між ОСОБА_5 (вкладник) та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») було укладено договір банківського вкладу «З любов'ю VАВ!. «Тринадцяти місячний»» № 745290/2014 (в доларах США), предметом якого було розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «З любов'ю VАВ!.» в доларах США на строк 13 місяців з дня укладення договору, з щомісячною виплатою процентів.

Відповідно до п.1.1., 1.3., 1.5. для обліку вкладу банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок № НОМЕР_2. Сума початкового вкладу 15 500 доларів США зі ставкою процентів в розмірі 12% річних.

При достроковому закритті вкладу проценти за вкладом, перераховуються/нараховуються за неповний строк розміщення вкладу за процентною ставкою для випадків дострокового закриття у розмірі, що діє на день закриття вкладу за цим видом вкладу у відповідній валюті, за відповідним строком, відповідною сумою початкового вкладу та відповідною періодичністю виплаті процентів, оголошені на Інтернет-сайті Банку - www.vab.ua(п. 1.6. Договору)

Згідно п.п.2.1., 2.4. Договору, підписуючи договір, вкладник погоджується з викладеною пропозицією банку щодо розміщення вкладником вкладу на умовах, встановлених цим договором та Правилами відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб в ПАТ «ВіЕйБі Банк». Порядок припинення договору та закриття рахунку визначається Правилами.

13 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» НОМЕР_1 (в доларах США), предметом якого є відкриття на ім'я вкладника іменного вкладного рахунка на умовах вкладу на вимогу «Для виплат» в доларах США НОМЕР_1.

Виплата процентів, нарахованих на вклад на вимогу за ставкою 0,1 процентів річних, здійснюється згідно з умовами договору та Правил (п.1.4. договору).

Відповідно до п.1.5. цього договору, дата вимоги за договором - на першу вимогу вкладника з урахуванням умов Правил.

Позивач виконав умови договору банківського вкладу та вніс на депозитний рахунок банку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 15 500 доларів США, що підтверджується квитанцією № 648901 від 13 лютого 2014 року.

7 березня 2014 року позивач звернулась до банку з заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу, в якій просила розірвати з 6 квітня 2014 року договір банківського вкладу (в доларах США) № 745290/2014 від 13 лютого 2014 року та виплатити суму вкладу в розмірі 15 500 доларів США та нараховані відсотки в дату розірвання договору банківського вкладу готівкою через касу ПАТ «ВіЕйБі Банк». У вказаній заяві, позивач зазначила, що вона не погоджується із списанням комісії за дострокове закриття вкладу.

Відповідач всупереч поданої позивачем заяви про дострокове розірвання договору з 6 квітня 2014 року, яка була подана за 30 днів до дати розірвання договору - 7 березня 2014 року, лише 7 квітня 2014 року припинив дію договору № 745290/2014 від 13 лютого 2014 року та повернув позивачу суму вкладу в розмірі 15 041,91 доларів США шляхом зарахування вказаних коштів на рахунок позивача «Для виплат» НОМЕР_1, стягнувши з останньої 460,94 доларів США комісії за дострокове повернення вкладу, що підтверджується випискою по депозитному рахунку з 13 лютого 2014 року по 7 квітня 2014 року, випискою по депозитному рахунку з 1 січня 2014 року по 7 квітня 2014 року та випискою по особовому рахунку з 13 лютого 2014 року по 7 квітня 2014 року.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогами щодо сплати грошових коштів у доларах США в межах ліміту, встановленого Національним банком України, з іменного рахунку для виплат НОМЕР_1, що підтверджується її заявами від 15 липня 2014 року, 18 липня 2014 року. Крім цього, позивач надала відповідачу на виконання платіжне доручення в іноземній валюті № 1 від 9 квітня 2014 року, яке було отримане представником банку 9 квітня 2014 року.

Відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення коштів шляхом видачі готівки з каси банку та відмовив у виконанні платіжного доручення на переказ коштів без пояснення причин.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що кошти за банківським вкладом були перераховані на поточний банківський рахунок вкладника, тому банк виконав свої зобов'язання за договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 10 червня 2015 року, викладеною у постанові № 6-36цс15, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, закінчення строку дії договору банківського вкладу і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Разом з тим, в порушення вказаних норм процесуального права апеляційний суд не надав належної оцінки як доказу укладеному між сторонами у справі договору, не дослідив у достатньому обсязі його умов, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд всупереч вимог ст. ст. 212, 303, 304, 315 ЦПК України помилково відхилив та не звернув достатньої уваги на доводи апеляційної скарги про зарахування банком грошових коштів на поточний рахунок позивача, який відкритий в цьому банку, а отже належне виконання ним умов договору.

Оскільки суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304, 315 ЦПК України в достатньому обсязі не перевірив доводів апеляційної скарги, а також законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до цього ж суду з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський АкціонернийБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська