Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"24" грудня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона працювала у ОСОБА_2 «Азовелектросталь», де їй перестали виплачувати заробітну плату, після чого 05.02.2015 року вона була звільнена у звязку зі скороченням штату працівників, на підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15.04.2015 року на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 16403,80 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 06.02.2015 року по 17.03.2015 року в сумі 1321,73 грн. з утриманням працедавцем із цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті, а також моральну шкоду в розмірі 300 грн. і витрати на правову допомогу у розмірі 281,50 грн. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем був проведений лише 25 вересня 2015 року. У зв'язку із тим, що відповідач провів остаточний розрахунок та погасив існуючу заборгованість лише 25.09.2015 року, на підставі ст. 117 КЗпП України позивач просить стягнути середній заробіток за весь період затримки з 18.03.2015 року по день розрахунку 24.09.2015 року із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 47,20 грн. за 137 середньомісячних робочих днів, у сумі 6467,04 грн. Також вказує, що внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» (надалі за текстом - Закон) має сплатити додатково передбачену законом компенсацію, розмір якої за розрахунком позивача складає 4987,83 грн. Також зазначає, що у звязку з порушенням її права на заробітну плату їй була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 1000 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати у сумі 4987,83 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 18.03.2015р. по 24.09.2015 р. у розмірі 6467,04 грн., моральну шкоду у сумі 1000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 грн.

У грудні 2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати у сумі 4987,83 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 18.03.2015р. по 25.09.2015 р., моральну шкоду у сумі 1000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 грн.

Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та про підтримання позовних вимог, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, вказав, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем була виплачена ОСОБА_2 «Азовелектросталь» 25.09.2015 року. Також зазначив, що розмір середньоденної заробітної плати позивача дійсно становить 47,20 грн., а розмір компенсації за затримку виплати заробітної плати 4987,83 грн. В решті частини позовні вимоги не визнав.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач в період з 01.12.2010 року по 05.02.2015 року працювала у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці та встановлено рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.04.2015 року, що набрало законної сили. За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата.

У березні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.04.2015 року, яке набрало законної сили 27.04.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково і на її користь з відповідача ОСОБА_2 «Азовелектросталь» стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 16403,80 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2015 року по 17.03.2015 року в сумі 1321,73 грн., з утриманням ОСОБА_2 «Азовелектросталь» з суми середнього заробітку передбачених законом податків та обовязкових платежів при її виплаті, та моральну шкоду у розмірі 300,00 грн.

Розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно рішення суду проводився за період з 06.02.2015 року по 17.03.2015 року, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача за останні два календарні місяці роботи в розмірі 47,20 грн. Рішення суду набрало законної сили.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В силу вказаних положень ст. 61 ЦПК України наведені вище обставини є преюдиціальними, вважаються доведеними та обовязковими для врахування судом.

Після вказаного рішення остаточний розрахунок із позивачем був проведений лише 25.09.2015 року, що не заперечувалося відповідачем та підтверджується його листом від 26.11.2015 року вих. № 3556.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону встановлено обовязок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом.

При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним.

Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок).

Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

У своїх письмових запереченнях проти позову відповідачем повністю визнаний розмір компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 4987,83 грн., розрахований позивачем, цю обставину відповідач не заперечував та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем заробітної плати позивачу має бути виплачена компенсація в сумі 4987,83 грн.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні своєчасно проведений не був, що було встановлено рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.04.2015 року.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 Конституційний суд розяснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільнені всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вказані норми та висновки Конституційного суду України свідчать, що невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника невиплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права, про що також було зазначено в постанові Верховного суду України від 22.01.2014 року справа №6-159цс13.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати працедавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У звязку із тим, що остаточний розрахунок із позивачем був проведений лише 25.09.2015 року, тому на відповідача покладається обовязок виплатити середній заробіток з 18.03.2015р. по день остаточного розрахунку відповідачем, тобто по 25.09.2015 року.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.04.2015 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи до дня звільнення складала 47,20 грн., що також не заперечується відповідачем. В силу вказаних положень ст. 61 ЦПК України наведена обставина щодо розміру середньоденного заробітку є преюдиціальною, вважаються доведеною та обовязковою для врахування судом і не потребує повторному доведенню.

За даними представленого відповідачем графіку роботи № 1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 год. 12 хв.) на 2015 рік середньостатистична кількість робочих днів за період з 18.03.2015р. по 25.09.2015р. складає 131 день.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 18.03.2015р. по 25.09.2015р. складає 6183,20 грн. (131 день х 47,20 грн.).

Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 6183,20грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, у тому числі, витрати на правову допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачем, а саме складання позовної заяви, підготовка пакету документів для звернення особи до суду, складання запиту на отримання відомостей про заробіток, графік робіт особи, проведення розрахунку середнього заробітку та консультація складають 292,32 грн. Позивач має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів у підтвердження витрат, повязаних зі складанням адвокатом запиту на отримання відомостей про заробіток, графік робіт ОСОБА_1, а тому вважає достатньою суму у відшкодування судових витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача у розмірі 243,60 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього 974,40 грн.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 47, 115, 116, 233, 237-1 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 4987,83 грн. (чотири тисячі девятсот вісімдесят сім гривень 83 грн.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.03.2015 року по 25.09.2015 року в сумі 6183,20 грн. (шість тисяч сто вісімдесят три гривні 20 коп.), з утриманням ОСОБА_2 «Азовелектросталь» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 300,00 (триста) грн., а також судові витрати на правову допомогу у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Іншими особами, які беруть участь у справі, на рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов