АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2778/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2800/15Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко С.А. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Корнієнка В.І.,

суддів: Винниченка Ю.М., Одринської Т.В.,

при секретарі: Коротун І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Полтави від 17 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Лариса Миколаївна, про визнання договору дарування недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Корнієнка В.І., -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 17 липня 2015 рокупозовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Лариса Миколаївна, про визнання договору дарування недійсним - повернуто позивачу, в зв'язку з непідсудністю справи Ленінському районному суду м. Полтави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу судді скасувати та постановити нову, якою позовну заяву направити до Ленінського районного суду м. Полтави для відкриття провадження у справі та забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження квартири. Посилаючись на те, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, зокрема ст. 114 ЦПК України, оскільки спір виник щодо нерухомого майна.

Колегія суддів, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням, а тому справа не підсудна даному суду.

Однак, колегія суддів з таким висновком не погоджується, оскільки він зроблений внаслідок невірного застосування норм процесуального права.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законів України від 23 червня 2005 року № 2709-ІV "Про міжнародне приватне право", від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та положень інших законів, нормативно-правових актів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із найважливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб (ст. 55, 124 Конституції України).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Окрім того, кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Зокрема, у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Також, Європейський суд зазначає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36).

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1. Адреса розташування спірного нерухомого майна територіально відноситься до Ленінського району міста Полтави.

Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної, альтернативної чи виключної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (п. 42 Постанови Пленуму ВССУ№ 3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).

Таким чином, при вирішенні питання відкриття провадження у справі, суддя місцевого суду не визначився з характером спірних правовідносин, які виникли з приводу нерухомого майна, що розташоване на території Ленінського району міста Полтави, не дотримався норми Цивільного процесуального кодексу України та не враховував роз'яснення, надані Постановою ВССУ № 3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Суддя першої інстанції, постановляючи ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, дійшов помилкового висновку, що позовна заява подана з порушенням правил підсудності, чим порушив гарантовані права позивача щодо ефективного засобу юридичного захисту та справедливого судового розгляду в такому його елементі, як право доступу до суду для захисту порушених прав чи інтересів, що є неприпустимим та порушує принципи діяльності судової влади, яка повинна забезпечувати рівні права всіх осіб, чиї інтереси так чи інакше зачіпає судова діяльність.

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо порушення судом норм процесуального права є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заявленого в апеляційній скарзі клопотання про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що воно не може бути розглянуто апеляційним судом на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі, оскільки апеляційна інстанція позбавлена процесуального права відкриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали судді та повернення матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311 ч.1 п.4 , 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Полтави від 17 липня 2015 року - скасувати.

Матеріали позовної заяви повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: (підпис) В.І.Корнієнко

Судді: (підпис) Ю.В.Винниченко

(підпис) Т.В. Одринська

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області В.І.Корнієнко