Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 318/2529/15 Головуючий у 1 інстанції: Комишня Н.І.
Провадження № 22-ц/778/6259/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 на ухвалу Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2015 року по справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, боржник: ОСОБА_4, стягувач: ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року державний виконавець ВДВС Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, боржник: ОСОБА_4, стягувач: ОСОБА_5

В обґрунтування вимог зазначила, що на виконанні у ВДВС Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/316/1051/13 від 08.10.2013 року, виданого Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця, у розмірі 1/4 частини від його заробітку(доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем 08.11.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження.

Державним виконавцем вжито наступні заходи примусового виконання рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: направлено виклики державного виконавця про необхідність з'явитись до відділу 19.11.2013р.; 25.11.2014р. для сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату та одночасно попереджено про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів; направлено запити для перевірки майнового стану боржника. Згідно відповідей, які надійшли на запити, а саме: ПАТ «Державний ощадний банк України» - рахунки не зареєстровані; ВДАІ - транспортні засоби відсутні; РЦЗ - боржник на обліку не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує; PC УДМС - боржник з 2013 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно відповідей ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії; ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи; ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями: ДПС України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб - інформацію не знайдено. Проведено розрахунок заборгованості боржника по аліментам, борг станом на 01.04.2014 року складає 3525,05 грн.

01.07.2015 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості боржника по сплаті аліментів. Борг станом на 01.04.2015 року складає: 10 446 грн. 68 коп.

14.07.2015 року державним виконавцем здійснено виїзд, щодо перевірки майнового стану боржника за адресою: с. Дніпровка, вул. Першотравнева, 160. Боржник за вказаною адресою був відсутній. Державним виконавцем залишений повістка-виклик про необхідність з'явитись до відділу 04.08.2015р. для вирішення питання щодо подальшої сплати аліментів.

Проте, рішення суду не виконується, боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань.

На підставі зазначеного просила тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця, у розмірі 1/4 частини від його заробітку(доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2015 року подання залишено без задоволення.

На зазначену ухвалу суду державний виконавець ВДВС Камянсько-Дніпровського РУЮ Запорізької області Адамова С.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення подання.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України відповідно до вимог ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України та п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки належних доказів на підтвердження ухилення боржника від виконання судового рішення не надано.

Висновки суду відповідають вимогам закону та встановленим обставинам.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, вони зводяться до переоцінки доказів.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, законом передбачено юридична санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, і вказане обмеження застосовується як крайній захід впливу на боржника, коли вжитті всі інші заходи впливу.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

В силу положень частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Особа, що має невиконані зобовязання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», п. 18 ч. З ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 статті 10 ЦПК України саме державний виконавець зобов'язаний був довести навмисне або інше свідоме невиконання ОСОБА_4 рішення суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відкрито 08.11.2013 р.

Натомість, державний виконавець не надав об'єктивних даних про те, що він вчинив дії щодо стягнення заборгованості по аліментах, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», використав надані йому законом повноваження для виконання судового рішення.

Державним виконавцем не надано відповідних доказів щодо вчинення ним виконавчих дій, передбачених ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено порядок стягнення аліментів за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Проте матеріали справи не містять жодного процесуального документу, який би свідчив про вжиття державним виконавцем заходів до встановлення місця реєстрації боржника, дійсної адреси перебування та знаходження боржника, а за його відсутності - заходів до розшуку боржника та майна боржника.

Згідно п. 11 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних та посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а вразі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

В матеріалах подання немає доказів того, що боржник належним чином повідомлявся про необхідність з'явитися до державного виконавця, ухилявся від отримання кореспонденції про його виклик до виконавчої служби, не зявлявся на виклик державного виконавця без поважних причин.

Статтею 90 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Будь-які санкції за невиконання зазначених у ст. 90 Закону України «Про виконавче провадження» вимог державного виконавця при виконанні судового рішення державний виконавець до ОСОБА_7 не застосовував, постанову про застосування примусового приводу ОСОБА_7 не виносив.

Запити щодо майнового стану боржника не свідчать про ухилення його від виконання зобов'язань.

Отже, наявні у справі докази не доводять обставини, що мають значення у справі, зокрема, як факту вчинення посадовими особами виконавчої служби передбачених Законом України «Про виконавче провадження» процесуальних дій з примусового виконання судового рішення, так і факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Державний виконавець матеріали виконавчого провадження суду не надавав, участі в судовому засіданні не приймав, подав заяву про розгляд подання у його відсутності. Тому суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновки, виходячи з подання державного виконавця та доданих ним документів.

В апеляційній скарзі державний виконавець не зазначає докази чи обставини, які не були предметом розгляду суду першої інстанції, але могли б вплинути на судове рішення.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про доведеність підстав для застосування до боржника у виконавчому провадженні з метою виконання ним своїх боргових зобовязань такого крайнього заходу впливу як тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: