Справа № 362/1461/15-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/6772/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 17.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю. М., Сушко Л. П.,

при секретарі: Волинець Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа Васильківська районна державна нотаріальна контора Київської області, про встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину нерухомості у спільній сумісній власності,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа Васильківська районна державна нотаріальна контора Київської області, про встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину нерухомості у спільній сумісній власності.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_2 07 травня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 36.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК №062968.

До дня реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 вони перебували у фактичних шлюбних відносинах з травня 2001 року.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 22 травня 2006 року ОСОБА_6 було придбано трикімнатну квартиру № 30, розташовану в с. Зелений Бір по вул. Освіти, №7, Васильківського району Київської області, загальною площею 66,5 кв.м.

23 січня 2015 року у віці 41 рік ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі на трикімнатну квартиру № 30, розташовану в с. Зелений Бір по вул. Освіти, №7, Васильківського району Київської області, загальною площею 66,5 кв.м.

За життя ОСОБА_6 заповіт не складав, тому відповідно до вимог ст.. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є позивачка - ОСОБА_2, та відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Просила встановити факт проживання ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище «Гарбаренко») А. М., та ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом періоду з травня 2001 року до дня реєстрації шлюбу, тобто до 07 травня 2008 року, визнати за ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище «Гарбаренко») А. М., право власності на 1/2 частину квартири №30, розташованої в с. Зелений Бір по вул. Освіти, №7, Васильківського району Київської області, загальною площею 66,5 кв.м., що є спільною сумісною власністю, набутого подружжям за час шлюбу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сімєю без шлюбу у період з 1 січня 2004 року по 06 травня 2008 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в тій частині, якій їй відмовлено в позові та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю. Скаргу обґрунтовувала тим, що судом неправильно застосовані норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичних обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка і ОСОБА_6 проживали однією сім»єю як члововік та жінка без шлюбу з 2000 року, а 07 травня 2008 року було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 36. Вказане підтверджується зібраними по справі доказами та не заперечується відповідачами. ОСОБА_6 помер 23 січня 2015 року.

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції правильно задовольнив вимоги про встановлення юридичного факту щодо проживання позивачки та ОСОБА_6 однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 2004 року по час укладення шлюбу, оскільки тільки 01 січня 2014 року набрав чинності Сімейний кодекс України, яким передбачено право на майно, яке набуте ними за час спільного проживання однією сім»єю (ст.. 74 СК України). Вказане відповідає вимогам ч. 2 ст. 258 ЦПК України, якою передбачено встановлення фактів у судовому порядку, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч. ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судом встановлено і позивач не заперечує, що ОСОБА_6 продав належну йому земельну ділянку, площею 5,34 га, для ведення особистого селянського господарства, за 1.278.930 грн. Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу від 24 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7, за реєстровим № 493. Вказана земельна ділянка не була спільним сумісним майном.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу ОСОБА_8, за реєстровим № 2414, ОСОБА_6 придбав за 17500 грн. трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. В судовому засіданні було безспірно встановлено, що вказана квартира була придбана в період спільного проживання з ОСОБА_6, проте за кошти останнього.

Згідно пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час придбання зазначеного майна. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання спірної квартири спільним сумісним майном позивачки та ОСОБА_6 і обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю позивачки та ОСОБА_6, не можуть бути враховані з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Оскільки спірна квартира була придбана за кошти ОСОБА_6, підстави для визнання її спільною сумісною власністю відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 309, 310 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді