Дата документу 18.12.2015
Справа № 320/7273/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Ніколової І.С.

при секретарі Колесніковій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Ратхи Андріївни, Костянтинівської сільської ради про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним та визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку не дійсним та визнання права власності на земельну ділянку.

Зазначає, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 за № 1605 належить житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Маяковського, 12. Договір позивач заключала з відповідачкою ОСОБА_5, однак остання, після придбання зазначеного майна у попередньої власниці - відповідачки ОСОБА_2 23.08.2001 року, не переоформила право власності, оскільки ОСОБА_2М, скрила факт приватизації земельної ділянки, внаслідок чого право власності на земельну ділянку під вказаним житловим будинком не перейшло до ОСОБА_3 і як наслідок до позивача. Коли позивач придбала житловий будинок, то діяла редакція Земельного кодексу від 03.07.2009 року, згідно ст. 120 ЗК України, передбачено перехід права власності на земельну ділянку у випадку переходу права власності на жилий будинок, який на ній розташований. Відповідач ОСОБА_6 при укладанні договору купівлі продажу житлового будинку передала всі документи на будинок та ключі, запевнила, що земельна ділянка під будинком площею 0,1438 га не приватизована та у власності не перебуває. Про порушення свого права позивач дізналась наприкінці 2014 року, після звернення до Костянтинівської сільської ради з метою приватизації земельної ділянки під житловим будинком, де їй відмовили та повідомили, що згідно рішення Костянтинівської сільської ради за протоколом №1 від 29.01.1997 року ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,1438 га на підставі державного акту на право приватної власності серії ЗПК 10 -07784, реєстровий №2496. Вирішити спір в досудовому порядку можливим не виявилось, тому позивач була змушена звернутись до суду.

Від позивача до суду надійшла заява з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Від представника Костянтинівської сільської ради надійшла заява розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 03.07.2009 року з ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 за № 1605 належить житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Маяковського, 12./а.с.6-7/

ОСОБА_3 зазначений будинок придбала 23.08.2001 року у ОСОБА_2, якій він належав на праві приватної власності. /а.с.12,13/

Позивач у2014 році звернулась до Костянтинівської сільської ради з метою приватизації земельної ділянки під житловим будинком , але їй відмовили, оскільки згідно рішення Костянтинівської сільської ради за протоколом №1 від 29.01.1997 року ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,1438 га на підставі державного акту на право приватної власності серії ЗПК 10 -07784, реєстровий №2496./а.с.9,10/

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження майном.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 22 ЗК України від 18.12.1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України від 18.12.1990 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

п.п. «ґ» п. 18 ППВСУ від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного

законодавства при розгляді цивільних справ» закріплено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р.

Згідно ст. 120 ЗК України від 5.11.2009 р., у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до положень ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Таким чином, судом вважає, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається, позовні вимоги обґрунтовані, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.328, 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Ратхи Андріївни, Костянтинівської сільської ради про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним та визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати не дійсним та скасувати державний акт серії ЗПК 10 07784, реєстровий № 2496 від 12.07.2001 року на право приватної власності на землю на присадибну земельну ділянку розміром 0,1438 га, на імя ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку розміром 0,1438 га, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Маяковського, 12.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.С. Ніколова