Справа № 464/914/11 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/4608/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря Фейір К.О.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 адвоката

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 травня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно, виселення та вселення в приміщення, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» звернулося до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень та заяви про часткове залишення позову без розгляду, просить:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Ресторан «Беркут» кошти в розмірі 3 000 000 грн. моральної шкоди;

- витребувати у ОСОБА_2 та визнати за ТзОВ «Ресторан «Беркут» право власності на нерухоме майно, що знаходиться по вул. В.Великого, 59-Б у м. Львові, а саме: зал ресторану, площею 858,9 кв.м.; приміщення їдальні, площею 230,1 кв.м., складські приміщення, площею 1734 кв.м.;

- виселити ОСОБА_2 та третіх осіб із приміщень, що знаходяться по вул. В.Великого, 59-Б у м. Львові, а саме: зал ресторану, площею 858,9 кв.м.; приміщення їдальні, площею 230,1 кв.м., складських приміщень, площею 1734 кв.м.;

- вселити ТзОВ «Ресторан «Беркут» в приміщення, що знаходяться по вул. В.Великого, 59-Б у м. Львові, а саме: зал ресторану, площею 858,9 кв.м.; приміщення їдальні, площею 230,1 кв.м., складські приміщення, площею 1734 кв.м.;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що спірне майно вибуло з володіння ТзОВ «Ресторан «Беркут» внаслідок прийняття 30 жовтня 2008 року Франківським районним судом м.Львова рішення, яким укладений договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна між ПП «Санні» та ОСОБА_4 визнано дійсним та визнано за ОСОБА_4 право власності на спірне нерухоме майно. Зазначене рішення стало підставою для реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_4, яка відчужила це майно ОСОБА_5, а той ОСОБА_2 Рішенням апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2011 року зазначене рішення Франківського районного суду м.Львова від 30 жовтня 2008 року скасовано та прийнято нове, про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 Вказує, що ТзОВ «Ресторан «Беркут» є єдиним законним власником спірного майна, а у ПП «Санні» не було правових підстав розпоряджатись цим майном. Вважає, що спірне майно вибуло з володіння ТзОВ «Ресторан «Беркут» поза його волею, а тому в нього є всі підстави для витребування цього майна, визнання на нього права власності та стягнення моральної шкоди. На підставі наведеного позивач просив задовольнити його позов.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 травня 2015 року позов задоволено частково:

Витребувано у ОСОБА_2 та визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» право власності на нерухоме майно, що знаходиться по вул. В.Великого, 59-Б у м. Львові, а саме: зал ресторану, площею 858,9кв.м.; приміщення їдальні, площею 230,1кв.м., складські приміщення, площею 1731,7 кв.м.

Виселено ОСОБА_2 та третіх осіб із приміщень, що знаходяться по вул. В.Великого, 59-Б у м. Львові, а саме: зал ресторану, площею 858,9кв.м.; приміщення їдальні, площею 230,1кв.м., складських приміщень, площею 1731,7 кв.м..

Вселено Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» в приміщення, що знаходяться по вул. В.Великого, 59-Б у м. Львові, а саме: зал ресторану, площею 858,9кв.м.; приміщення їдальні, площею 230,1кв.м., складські приміщення, площею 1731,7 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» 1828,50 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених вимог оскаржив відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення було ухвалене судом першої інстанції із порушенням правил виключної підсудності, передбачених ч.1 ст. 114 ЦПК України, оскільки спір виник щодо нерухомого майна, яке знаходиться по вул. В.Великого, 59-Б у м. Львові, що територіально належить до Франківського району м. Львова. Суд не врахував усі обставини справи, зокрема судові рішення, ухвалені іншими судами різних юрисдикцій по спору між ТзОВ «Ресторан «Беркут» та ПП «Санні», які підтверджують право власності ПП «Санні» на спірне майно, проте не надав їм належної правової оцінки, та безпідставно прийшов до висновку, що спірне майно є власністю ТзОВ «Ресторан «Беркут»

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується.

Позивач у справі ТзОВ «ресторан «Беркут», який належним чином у відповідності до вимог ст. 74-76 ЦПК України був повідомлений про дату судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення під розписку у строки, передбачені ч.4 ст.74 ЦПК України (а.с. 13 т.5), в судове засідання апеляційної інстанції представника з належно оформленою довіреністю не направив, письмовою заявою від 14.07.2015р. вх. № 16784 повідомив про зміну керівництва на зборах засновників ТзОВ «Ресторан «Беркут» 28.06.2015р. та обрання керівником ОСОБА_6 (протокол № 1/2015), а також скасування усіх попередніх довіреностей не підписаних керівником ОСОБА_6, та просить відкласти розгляд справи (а.с. 17, 25 т.5).

14 травня 2015 року по факсу надійшло письмове клопотання від представника ТзОВ «Ресторан «Беркут» ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності від 21 травня 2015 року, виданої директором ОСОБА_8 про відкладення розгляду справи без зазначення причин (а.с. 15-16 т.5 вх. № 16774).

15 липня 2015 року о 9 год. 19 хв. за вх.. № 16799 надійшло електронне повідомлення № 15 від адресата ТОВ «Ресторан «Беркут» без підпису про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю явки в судове засідання (а.с. 30 т.5).

15 липня об 11 год. за вх. № 26803 надійшло письмове клопотання від представника ТОВ «Ресторан «Беркут» ОСОБА_9, який діє на підстав довіреності, виданої 21 березня 2014 року директором ОСОБА_10, про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні (а.с. 31, 32 т.5).

15 липня 2015 року об 11 год. 20 хв. за вх. № 16808 надійшло письмове клопотання від директора ПП «Санні» ОСОБА_11 про відкладення розгляду справи з тих підстав, що 14.07.2015р. вони через районний суд оскаржили в апеляційному порядку рішення у даній справі (а.с. 50-65).

Гр-н. ОСОБА_12, який усно заявив, що є представником ТзОВ «Ресторан «Беркут» з підстав, що є одним із засновників, до участі у розгляді справи в якості представника не допущений у звязку з відсутністю у нього документів, що посвідчують його представництво відповідно до ст. 42 ЦПК України.

Заслухавши думку представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про можливість розгляду справи, перевіривши обґрунтованість вказаних клопотань, колегія суддів вважає, що правої підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки особи подали клопотання на підставі довіреностей, що відкликані, електронне клопотання не підписане, ПП «Санні» не приймало участі у розгляді справи, на час розгляду даної справи його апеляційна скарга не надійшла до апеляційного суду і може бути розглянута в порядку ст. 318 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що ТзОВ «Ресторан «Беркут» не було позбавлено права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого представника з належно оформленою довіреністю, поважних причин неявки в судове засідання позивач не повідомив, тому його неявка в судове засідання апеляційної інстанції у справі, яка знаходилась в провадженні суду першої інстанції понад 4 роки може розцінюватись судом як зловживання процесуальними правами, які спрямовані на неможливість початку розгляду справи апеляційною інстанцією.

Така практика спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950р., учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Неявка представника позивача не перешкоджає розглядові справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є нерухоме майно, що знаходиться по вул. В.Великого, 59-Б у м. Львові, а саме: зал ресторану, площею 858,9 кв.м.; приміщення їдальні, площею 230,1 кв.м., складські приміщення, площею 1734 кв.м., визнання за позивачем права власності на це майно та витребування його від неналежного власника в натурі, відшкодування моральної шкоди.

З матеріалів цивільної справи та оглянутої судом першої та апеляційної інстанції оригіналу Інвентаризаційної справи на будівлі № 59-Б по вул. В.Великого у м. Львові вбачається, що 11 грудня 2001 року по договору купівлі-продажу № 104/01 регіональне відділення ФДМ України у Львівській області як продавець продало і передало у власність, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» як покупець купило і прийняло у власність нежитлові приміщення загальною площею 2823 кв.м., в тому числі: зал ресторану, площею 858,9 кв.м.; приміщення їдальні, площею 230,1 кв.м., складські приміщення, площею 1734 кв.м. та площадки (споруди) загальною площею 1379,3 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 106. Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 11.12.2001р., зареєстровано в реєстрі за № 5593.

Реєстраційне посвідчення на право колективної власності ТзОВ «Ресторан «Беркут» видано 25.12.2001р.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27 березня 2002 року № 364 нежитловим приміщенням загальною площею 2823 кв.м. та площадці (споруді) загальною площею 1379,3 кв.м., що складають комплекс ресторану «Беркут», належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» і розташовані у м. Львові на вул. Кн. Ольги, 106 присвоєно поштовий номерний знак 59-Б на вул. В.Великого у м. Львові.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цивільної та інвентаризаційної справи 08 квітня 2002 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі розпорядження № 421 від 08 квітня 2002 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» видано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення, розташовані у м. Львові на вул. В.Великого, № 59-Б. Право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» на зазначені нежитлові приміщення зареєстровано Львівським обласним бюро технічної інвентаризації на експертної оцінки 11 травня 2002 року, про що зроблено запис у реєстровій книзі за № 1930.

Як вбачається з договору № 88/08 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2003р. і акту № 1 прийому-передачі від 20.11.2003р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» в особі генерального директора ОСОБА_10 продало і передало у власність, а Приватне підприємство «Санні» в особі директора ОСОБА_13 купило і прийняло у власність нежитлові приміщення загальною площею 5407,9 кв.м., розташовані за адресою: м.Львів, вул. В.Великого, 59-Б.

Вказаний договір купівлі-продажу та акт передачі майна не був виконаний в добровільному порядку Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресторан Беркут», про що свідчать наявні в матеріалах справи копії численних судових рішень, якими підтверджується факт багаторічного спору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» та Приватним підприємством «Санні» щодо фактичного невиконання сторонами договору купівлі-продажу майна № 88/08 від 10.06.2003р. та акту про передачу цього майна від 20.11.2003р., укладення додаткових угод про розірвання цього договору, розірвання вказаного договору купівлі-продажу, визнання його недійсним, а також витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 8148006 від 25.08.2005р. відповідно до якого на вказану дату за ТзОВ «Ресторан «Беркут» на праві власності було зареєстровано вказане майно.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05 грудня 2006 року у справі № 11/5598 ТзОВ «Ресторан «Беркут» було відмовлено у задоволенні позову до ПП «Санні» про розірвання договору купівлі-продажу № 88/08 від 10.06.2003нр. та задоволено зустрічний позов ПП «Санні» і визнано за ним право власності на нерухоме майно, придбане за договором купівлі-продажу від 10.06.2003р., проте після неодноразового перегляду вказаної справи ухвалою Господарського суду Черкаської області від 30 листопада 2009 року провадження у справі було припинено у звязку з прийняттям відмови від первісного та зустрічного позовів.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2006 року у справі № 2-4284/06 було задоволено зустрічний позов ПП «Санні» до директора ТзОВ «Ресторан «Беркут» ОСОБА_14 та визнано за ПП «Санні» право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2003р.

На підставі саме цього рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси за приватним підприємством «Санні» 16 квітня 2007 року було зареєстровано право власності на спірні обєкти, що підтверджується витягом з реєстру прав власності № 14246955.

Проте, ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 липня 2007 року вказане судове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2006 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, який ухвалою від 16 серпня 2007 року повернув позовну заяву у звязку з непідсудністю справи Придніпровському районному суду м. Черкаси (а.с. 90-94 т.2).

Таким чином правові підстави для реєстрації за ПП «Санні» права власності на спірне майно на підставі судового рішення, відсутні.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24 січня 2008 року у справі № 1/86-4904 за позовом ТзОВ «Ресторан «Беркут» до ПП «Санні» про розірвання договору купівлі-продажу від 10.06.2003р. та за зустрічним позовом ПП «Санні» до ТзОВ «Ресторан «Беркут» про зобовязання належним чином виконати умови укладеного договору від 10.06.2003р. купівлі-продажу нежитлових приміщень по вул. В.Великого № 59-Б та передати такі ПП «Санні» було відмовлено у задоволенні первісного позову та задоволено зустрічний позов.

Вказане рішення Господарського суду виконано не було і продавець ТзОВ «Ресторан «Беркут» фактично не передав покупцю ПП «Санні» майно, вказане в договорі купівлі-продажу від 10.06.2003р.

Наведене окрім доводів позивача підтверджується укладеною між ТзОВ «Ресторан «Беркут» та ПП «Санні» 15 серпня 2008 року додатковою угодою по розірвання договору № 88/08 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2006р. (а.с.9 т.1) та ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21 грудня 2009 року у справі № 16/2701, у якій було констатовано, що сторони вказану додаткову угоду не оспорюють, майно знаходиться у ТзОВ «Ресторан «Беркут», що майно продовжує бути зареєстрованим за ТзОВ «Ресторан «Беркут», договір від 10.03.2003р. розірваний за згодою сторін, що в справі на стор. 21, 28 містяться звернення ПП «Санні» до Львівського БТІ про скасування реєстрації на майно за ПП «Санні» та повідомлення нотаріуса про розірвання спірного договору від імені колишнього директора ПП «Санні», є акт прийому-передачі спірного майна від ПП «Санні» до ТзОВ «Ресторан «Беркут» (а.с. 10 т.1).

Вказана ухвала Господарського суду Черкаської області від 21 грудня 2009 року є чинною згідно ухвали Господарського суду Черкаської області від 10 травня 2012 року у справі № 09/16/2701 (а.с. 98-101 т.2), тому встановлені нею факти відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають.

Вказана додаткова угода від 15 серпня 2008 року була чинною на час укладення між ПП «Санні», від імені якого діяв ОСОБА_15, та ОСОБА_4 у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 вересня 2008 року, за яким ОСОБА_16 придбала у ПП «Санні» нерухоме майно, а саме: зал ресторану загальною площею 858,9 кв.м., їдальню (кафе) загальною площею 230,1 кв.м. та склади загальною площею 1731,7 кв.м. по вул. В.Великого, 59-Б у м. Львові.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2008 року укладений договір купівлі-продажу між ПП «Санні» та ОСОБА_4 визнано дійсним, визнано за ОСОБА_4 право власності на вищевказане нерухоме майно, яке було за нею зареєстроване на праві власності, що підтверджується витягом про право власності на нерухоме майно від 12.11.2008р. № 20891441 (а.с. 18 т.1).

Ураховуючи, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, на підставі якого ПП «Санні» набуло право власності на спірне майно, було скасовано, договір купівлі-продажу розірвано в добровільному порядку, ПП «Санні» не мало правових підставі для відчуження вказаного майна ОСОБА_4 без згоди власника ТзОВ «Ресторан «Беркут».

22 листопада 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, укладено договір купівлі-продажу приміщень, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_17, згідно якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 придбав зал ресторану загальною площею 859,9 кв.м., їдальню (кафе) загальною площею 230,1 кв.м. та склади загальною площею 1731,7 кв.м., які знаходяться по вул. В.Великого, 59-Б у м. Львові, на підставі якого ОСОБА_5 зареєстрував право власності на вказане майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 24.11.2008р. № 21017643 (а.с. 19 т.1).

На підставі договору дарування нежитлових приміщень від 24 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_18, ОСОБА_5 подарував набуті ним за договором купівлі-продажу від 22.11.2008р. нежитлові приміщення ОСОБА_19, який зареєстрував свої право власності на вказане майно 31 травня 2012 року (витяг з реєстру № 34344304).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2011 року задоволено апеляційну скаргу ТзОВ «Ресторан «Беркут» та скасовано рішення Франківського районного суду м. Львова від 30жовтня 2008 року і у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПП «Санні» про визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень по вул. В.Великого, 59-Б у м. Львові відмовлено (а.с. 17-21 т.2).

Таким чином з врахуванням вищенаведеного ПП «Санні» на мало правових підстав відчужувати спірне майно ОСОБА_4, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу від 01.09.2009р. не було власником спірного майна, рішення суду на підставі якого ОСОБА_4 набула право власності на спірне майно, скасоване, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що спірні нежитлові приміщення вибули з володіння власника ТзОВ «Ресторан «Беркут» поза його волею.

Окрім того, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14 червня 2012 року переглянуто за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 24 січня 2008 року, яким було зобовязано ТзОВ «Ресторан «Беркут» передати ПП «Спанні» майно згідно договору купівлі-продажу від 10.06.2003р., вказане рішення було скасовано, у задоволенні позову ПП «Санні» про передачу йму майна відмовлено.

Вказаним рішенням Господарського суду від 14 червня 2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 88/08 від 10 червня 2009 року є недійсним (нікчемним) через недотримання вимог закону про його нотаріальне посвідчення; що на момент укладення договору предмет угоди перебував в іпотеці з 2002 року у ВАТ «Кредобанк» і була заборона на його відчуження, яка зареєстрована нотаріусом в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна і обтяження було знято лише 03.01.2008р.; що висновком судово-технічної експертизи по кримінальній справі № НОМЕР_1 від 30.10.2009р. щодо вчинення шахрайських дій посадовими особами ПП «Санні», встановлено, що на договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 88/08 від 10.06.2003р. та акті прийому передачі від 20.11.2003р. відтиски печатки продавця нанесені не в той час, яким вони датовані, а пізніше у період 2005-2007 років.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги про те, що єдиним законним власником спірного майна на день його відчуження ОСОБА_4 було ПП «Санні» не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли правового підтвердження в судовому засіданні.

Ураховуючи вищенаведене, норми матеріального права ст.ст. 330, ч.1 ст. 388, розяснення п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правову позицію Верховного Суду України, висловлену у Постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року про застосування положення ч.1 ст. 388 ЦК України згідно якої майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому скасовано, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, яка є обовязковою для суду відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу з порушенням вимог виключної підсудності, оскільки майно знаходиться на території Франківського району, не заслуговують на увагу, оскільки підсудність у справі була визначена ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2009 року у звязку з предявленням позову у даній справі до Франківського районного суду, ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 18 березня 2011 року про відкриття провадження у справі була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2001 року (а.с. 72, т.1 )

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

ОСОБА_20