У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., НагорнякаВ.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та спільних боргових зобов'язань та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою Державного підприємства науково-дослідного технологічного інституту ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та спільних боргових зобов'язань.

Позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 2008 року, який розірвано у 2013 року. За час спільного проживання ними було придбано автобус пасажирський «Рута», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль «ЗАЗ 110307», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, та отримано два кредити.

Позивачка вказувала, що після розірвання шлюбу між сторонами не досягнута домовленість щодо поділу автомобілів. Зазначала, що кошти, взяті за кредитними договорами, витрачалися на потреби сім'ї. На підставі вищевказаного ОСОБА_4 просила виділити їй в особисту приватну власність автобус пасажирський «Рута», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, відповідачу виділити в особисту приватну власність автомобіль «ЗАЗ 110307», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 та стягнути з нього на її користь половину кредитного боргу в розмірі 13 719 грн 39 коп.

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_5 посилався на те, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у 2013 року. За час спільного проживання ними було придбано наступне майно: автобус пасажирський «Рута», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль «ЗАЗ 110307», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; культиватор; телевізор; хлібопічку; диван; крісло розкладне; шафу; відеокамеру; стіл із 4 стільцями; холодильник та пральну машину. Зазначене майно, крім транспортних засобів, знаходиться у користуванні відповідачки. Вказував, що за фахом він водій і автобус пасажирський «Рута» використовує у своїй професійній діяльності. З приводу боргових зобов'язань дружини зазначав, що останньою було взято кредит у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який був використаний для потреби сім'ї. На підставі вищевказаного ОСОБА_5 просив визнати за ним право власності на частину спільного сумісного майна подружжя, а саме на автобус пасажирський «Рута», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; за відповідачкою визнати право власності на все інше спільне їх майно та стягнути з нього на її користь 5 689 грн 61 коп. кредитних зобов'язань перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль «Рута»,

2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль «ЗАЗ 110307», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію у розмірі 12 024 грн - різниця вартості автомобіля «Рута», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «ЗАЗ 110307», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5 689 грн 61 коп. кредитних зобов'язань перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль «Рута»,

2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 56 014 грн.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль «ЗАЗ 110307», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 43 900 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України передбачає презумпцію спільності прав на майно набуте за час перебування в шлюбі, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При таких обставинах, у відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень наданих у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї

(ч. 4 ст. 65 СК).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовів, суд апеляційної інстанції правильно виходив з боргових зобов'язань подружжя, а тому визнав за ОСОБА_4 право власності на автомобіль «Рута», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, а за ОСОБА_5 визнав право власності на автомобіль

«ЗАЗ 110307», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про розподіл боргових зобов'язань, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що в разі повної сплати боргових зобов'язань ОСОБА_4, на ім'я якої вони і зареєстровані, зможе у майбутньому порушувати питання про їх стягнення з ОСОБА_5

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., НагорнякВ.А., Писана Т.О.