Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 314/3880/15Головуючий у 1-й інстанції Беспалько Т.Д.
№22-ц/778/6228/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , з 01.09.2004 року по 17 лютого 2015 року по день смерті останнього.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2000 року з іншим чоловіком, проте з 2003 року по 17.02.2015 року проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , останній 17.02.2015 року загинув в зоні проведення АТО. Вона здійснила його поховання. Відповідачі по справі мати та донька загиблого. Встановлення факту проживання їй необхідно для отримання допомоги після смерті чоловіка.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 серпня 2015 року (а.с.11) провадження (позовне) у цій справі за вищезазначеним позовом було відкрите.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 29.05.2013 року по 28 серпня 2014 року.

В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні в частині, ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції змінити, зазначивши наступне: «Встановити факт проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 29.05.2013 року по 17.02.2015 року»; в іншій частині рішення залишити без змін.
У судове засідання 17 грудня 2015 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (а.с.64-66) всі особи, які беруть участь у цій справі не з`явились, заяв-повідомлень про причини своєї неявки і неявки своїх представників, а також клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, 14 грудня 2015 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 (а.с.67), в якій остання просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 розглянути в її відсутність.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 2 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача ОСОБА_1 у цій справі, керувався ст. ст. 209, 212-215, 256 п. 5 ЦПК України, ст. 74 СК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача в частині їх задоволення.

Оскільки, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.
Тобто при застосуванні ст. 74 СК України суд першої інстанції виходив з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 01 січня 2000 року по 28 травня 2013 року з ОСОБА_5 (свідоцтво про розірвання шлюбу, копія а.с.30).
Факт проживання позивачки з ОСОБА_4 однією сім`єю підтверджується актом обстеження житлово - побутових умов ОСОБА_1 від 19 березня 2015 року, показами свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7
28 серпня 2014 року ОСОБА_4 був призваний на військову службу при мобілізації, що підтверджується повідомленням Вільнянсько - Новомиколаївським військовим комісаріатом від 13.02.2015 р. за № 1/311.
За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.
А тому звернення з позовними вимогами про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знаходились у фактичних шлюбних відносинах до 17 лютого 2015 року (по день смерті останнього), суд першої інстанції вважав помилковим, навіть, за наявності спільної часткової власності, листування, відвідин одне одного тощо.
Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам закону не відповідає.
В силу вимог ст. 3 ЦПК України ОСОБА_1 мала право на звернення до суду із вищезазначеним позовом, якщо вважала, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушуються, не визнаються або оспорюються її права, свободи чи інтереси.
Саме Залі ОСОБА_8 (паспорт копія а.с.4) належить в силу вимог ст. 20 ЦК України обирати спосіб захисту своїх прав.
Однак, встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду у цій справі із позовом, але заявила вимоги окремого, а не позовного провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; при цьому, зазначала, що встановлення цього факту їй потрібно саме для отримання допомоги після смерті чоловіка (а.с.2).
Суд першої інстанції не звернув на це належної уваги та відкрив позовне провадження у цій справі ухвалою від 28 серпня 2015 року на підставі ст. 122 ЦПК України, при цьому, зазначаючи, що позов позивача відповідає вимогам ст. 119-120 ЦПК України, роз`яснивши їй наслідки невиконання вимог ст. 131, 136-137 ЦПК України (а.с.11).
Проте, згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд має захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Згідно із ст. 15 ч. 3 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, визначенні у ч. 1 цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.
Встановлено, що ОСОБА_1 не було заявлено у цій справі взагалі будь-яких вимог позовного характеру про захист права, яке порушено, не визнається чи оспорюється (на поділ майна чоловіка та жінки, які перебували у фактичних шлюбних відносинах, на спадщину тощо).

Фактично спору між сторонами у цій справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не встановлено.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не порушуються та не оспорюються будь-які майнові чи немайнові права ОСОБА_1 у цій справі.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, що є предметом апеляційного перегляду у цій справі на теперішній час, порушив норми процесуального права, розглянув вимоги окремого провадження за правилами позовного провадження, що призвело до неправильного вирішення цієї справи, а тому є підставою для скасування вказаного рішення.

Оскільки, окреме провадження в силу вимог ст. 234 ч. 1 ЦПК України це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ст. 235 ч. 3 ЦПК України).

В силу вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч. 3 ЦПК України).
При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково; рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у цій справі позовного провадження відмовити.

Питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат у цій справі під час розгляду цієї справи судом першої інстанції оскаржуємим рішення суду першої інстанції не вирішувалось.

У разі часткового задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 у цій справі при вищевикладених обставинах, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі судових витрат у вигляді судового збору у належному розмірі 267,96 грн. (квитанція про сплату судового збору на суму 500,0 грн. а.с.42), понесених нею при подачі цієї скарги до суду апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 її право у подальшому на повернення із бюджету зайво сплаченого розміру судового збору, а також на звернення у подальшому до суду першої інстанції окремо від цієї справи із:

-заявою в порядку окремого провадження для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу для отримання відповідної допомоги від держави із залученням до участі у справі в якості заінтересованих осіб державних органів, які відповідають за нарахування та виплату цієї допомоги;
-позовом в порядку позовного провадження до інших осіб, які порушують, не визнають або оспорюють її право як, жінки, на поділ майна, набутого під час проживання із чоловіком під час перебування у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, якщо таке є;

-позовом в порядку позовного провадження до спадкоємців, які не визнають її право на майно у порядку спадкування після смерті чоловіка, з яким вона мешкала без реєстрації шлюбу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року у цій справі скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу відмовити.
Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.