РІШЕННЯ

Іменем України

08.12.2015 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

Головуючого судді Мартьянова С.М.

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Житлово-Будівельного кооперативу №126 з участю третьої особи виконавчого комітету Львівської міської ради про зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_14 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Житлово-Будівельного кооперативу №126 з участю третьої особи виконавчого комітету Львівської міської ради про зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди. Зазначають, що протиправними діями посадових осіб ЖБК №126 та окремих мешканців, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, що обслуговується ЖБК №126, та відверто залучаються правлінням ЖБК №126 для цькування позивачки, знущання, внаслідок чого заподіяна шкода. Крім цього, позивачка не може реалізувати фактично ніяких прав члена ЖБК №126, оскільки керівництво кооперативу створює різні перешкоди для цього. З 04.07.2011 р. головою ЖБК №126 є Акименко 1.3. Вона постійно зловживає своїми службовими правами. Одноосібно прийняла рішення про закриття смітників, якими користувалися мешканці, на власні потреби використовує гроші, які надходять від оренди майна ЖБК №126, а саме приміщення майстерні взуття і службових приміщень. Також зловживання голови кооперативу полягають в тому, що вона не надає членам ЖБК №126 жодних документів, що стосуються діяльності товариства, для ознайомлення. На заяви позивача про представлення таких документів не реагує. Більше того, змушує людей - мешканців буд. №63 по вул. Княгині Ольги у м. Львові підписувати проти позивачки різні документи, в тому числі протоколи зборів, які завіряють своїми підписами ОСОБА_7, ОСОБА_5, які не являються членами правління кооперативу і всупереч вимогам Статуту ЖБК №126 вчиняли такі дії без належно посвідчених прав на представництво (довіреності). Просять позов задоволити.

Згідно уточненої позовної заяви позивачі просять зобов'язати ЖБК №126 припинити повноваження ОСОБА_2 як голови ЖБК №126. Зобов'язати ОСОБА_4 привести свою службову діяльність у відповідність до вимог чинного законодавства та ініціювати перед правоохоронними органами проведення перевірки правомірності використання нею свого службового становища. Стягнути з ОСОБА_5 500 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_10 10000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди і зобов'язати ЖБК №126 припинити її повноваження як заступника голови ЖБК №126. Стягнути з ОСОБА_3 10000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди і зобов'язати його повернути ЖБК №126 борги, що утворилися за час перебування його на посаді голови цього кооперативу. Стягнути з ОСОБА_9 1000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_6 1000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_8 1000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_71000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_11 1000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_12 1000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_13 1000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

08.12.2015 року в судовому засіданні відповідно до вимог ст.207 ч.1 ст.3 ЦПК України позовні вимоги ОСОБА_14 за позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Житлово-Будівельного кооперативу №126 з участю третьої особи виконавчого комітету Львівської міської ради про зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дали аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві, доповнивши, що своїми діями голова ЖБК №126 свідомо націлює людей проти неї. Крім цього, проробивши всього 1 місяць, Акименко І.3. пішла без жодних на те підстав у відпустку. Незважаючи на вимоги п.63 Статуту ЖБК №126, який передбачає, що голова кооперативу здійснює свої обов'язки на громадських засадах, Акименко І.3. отримує зарплату із коштів, що збираються із мешканців буд.№63 по вул. Княгині Ольги у м. Львові на утримання будинку. Незаконно позбавила позивачку ОСОБА_1 та ОСОБА_14 статусу уповноважених представників членів ЖБК №126, складає протоколи зборів без їх присутності, не знайомить членів ЖБК із кошторисом, не звітує про витрачання коштів кооперативу. В результаті описаних вище порушень, стан здоров'я позивачки різко погіршився, постійно переживає надмірний емоційний стрес та переживання. Просить задоволити позовні вимоги.

Відповідачі та представник ЖБК-126 в судовому засіданні проти позову заперечили та пояснили, що всі рішення прийнято з дотриманням Статуту ЖБК та Закону України «Про кооперацію». Зарплату отримують відповідно до змін, внесених у Статут. Просять в позові відмовити.

Представник виконавчого комітету Львівської міської ради в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоч належно увідомлений про час та місце слухання справи. Суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно вимог ст.169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 09.08.11р.та довідки АА №501316 з ЄДРПОУ від 10.08.11р. керівником ЖБК-126 є ОСОБА_2

Статтею 5 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції України, Цивільного кодексу України, цього закону та інших нормативно-правових актів з питань кооперації.

Виходячи із положень ст.15 вказаного Закону, вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу,до компетенції яких,серед іншого, належить утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління,голови ревізійної комісії,а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу.

Виконавчим органом кооперативу в силу ст.16 Закону є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються Статутом кооперативу.

Відповідно до п.60, 63 Статуту ЖБК-126, зареєстрованого 27.03.86 року за №135, органами управління ЖБК є загальні збори членів кооперативу і правління кооперативу. Загальні збори є вищим органом управління кооперативу, які обирають правління і ревізійну комісію кооперативу. Правління ЖБК є виконавчим органом кооперативу, підзвітним загальним зборам та обирається загальними зборами з числа членів кооперативу в кількості не менше 3 осіб строком на 2 роки. Правління із свого складу обирає голову та його заступника.

Як вбачається із п.61 Статуту при наявності в ЖБК 72 і більше членів, замість загальних зборів членів кооперативу можуть скликатись збори уповноважених, які обираються загальними зборами членів кооперативу по 1 від 5 членів кооперативу строком на 2 роки. Однак, збори уповноважених вирішують всі питання, крім вказаних у пп.1,2,4,7-9 п.60 Статуту (пп.2 обрання правління і ревізійної комісії).

Загальні збори членів кооперативу визнаються правомочними, якщо на них присутні не менше 2/3 із загального числа членів кооперативу (п.62 Статуту).

Як вбачається з протоколу №1 засідання правління ЖБК-126 від 27.07.11р., ОСОБА_2 обрано головою правління ЖБК-126, ОСОБА_10- заступником голови правління та секретарем правління, терміном на 2 роки, судом встановлено, що на день розгляду справи дані посадові особи ЖБК-126 обіймають ті ж посади терміном на 2 роки.

Кожна сторона, відповідно до ст.60 ЦПК України, зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін виникає спір.

У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України, ч.1 ст.137 ЦПК України, з метою всебічного і повного зясування обставин справи, за клопотанням позивачки, у яких виникли складнощі в отриманні доказів, судом витребовувались такі у відповідача, які були надані суду та долучені до матеріалів справи.

Виходячи з Рішення Конституційного Суду України від 12.01.10р.№1-рп/2010, п.72 Статуту ЖБК-126 питання усунення від виконання обовязків голови правління кооперативу відноситься до компетенції вищого органу управління-загальних зборів членів ЖБК. Однак, відповідно до протоколу №2 загальних звітно-виборних зборів членів ЖБК-126 від 22.01.13р. вирішено обрати головою правління ЖБК-126 ОСОБА_2, заступником голови правління ОСОБА_10 строком на 2 роки. Вказане рішення зборів ніким не оскаржене та є чинним на день розгляду справи. З врахуванням зазначеного, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для зобовязання ОСОБА_2 скласти з себе повноваження голови правління кооперативу.

Позовні вимоги про зобовязання ОСОБА_2та ОСОБА_10 повернути кооперативу незаконно отриману зарплату до задоволення не підлягають, оскільки, ст.15 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що визначення розміру оплати праці голови правління належить до виключної компетенції вищого органу управління кооперативом. Крім цього, ст.34 Закону вказує, що кооперативна організація самостійно визначає форми і систему оплати праці своїх членів і найманих працівників. А як встановлено в судовому засіданні, штатний розпис ЖБК-126 та оклади штатним працівникам затверджено протоколом №2 зборів уповноважених кооперативу від 26.10.11р., який ніким не оспорений та є чинним.ЖБК-126 не звертався до суду з позовом про стягнення зазначених коштів з ОСОБА_2 та ОСОБА_10, натомість в матеріалах справи є протокол №2 загальних звітно-виборних зборів членів ЖБК-126 від 22.01.13р. щодо не підтримання кооперативом вказаних позовних вимог.

При цьому суд не бере до уваги п.63 Статуту ЖБК-126 щодо виконання головою, заступником та членами правління своїх обовязків на громадських засадах, так як відповідно до ч.4 ст.8 ЦПК України,у разі невідповідності правового акту закону України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Окрім цього, в силу ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата і прирівняні до неї платежі,якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_14 12.10.2012 року звертались до суду з позовною заявою про незаконне отримання заробітної плати у ЖБК №126 відповідачами ОСОБА_2 І.3. та ОСОБА_10 (цивільна справа №1326/8754/12). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.06.2014 та рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.10.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_14 відмовлено у задоволенні цих позовних вимог.

З питань ініціювання позивачами проведення перевірки використання службового становища бухгалтером ЖБК №126 ОСОБА_4, порушень при здачі в оренду майна ЖБК; не реагування на заяви позивачів; незаконне надання пільг та субсидій членам ЖБК, ОСОБА_1 та ОСОБА_14 неодноразово звертались у правоохоронні та контролюючі органи з зазначених та інших питань діяльності ЖБК №126 та відповідачів, що стверджується запитом Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Львівської області від 20.06.2012 р. №6954/10/22-1012, від 12.02.2013 року №2658/10/22-1008, від 18.03.2013 року №4542/8/22-1008.

За заявою позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_14 поводилась перевірка фінансово-економічної діяльності ЖБК №126 Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова, в результаті якої порушень не виявлено. Відтак, за заявою позивачки ОСОБА_1 Територіальною Державною інспекцією з питань праці у Львівській області проводилась перевірка діяльності ЖБК №126 з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, під час якої суттєвих порушень не виявлено, що стверджується актом перевірки від 03.02.2015 №13-01-049/0004.

Також, позивачка ОСОБА_1 із вищезазначених питань зверталась із заявою у прокуратуру Франківського району м. Львова та Франківський РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області (матеріали та листи ЖБК №126 та Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області додаються до заперечення).

В результаті проведеної перевірки згідно листа від 28.10.2013 №71/21452 Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області досудове слідство по кримінальному провадженню №0000110 закрито на підставі ч.1 п.2 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України - встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Частина 1 ст. 64 ЦПК України встановлює, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. На підставі вищевикладеного, суд ставиться критично до тверджень позивачки про те, що їй не надано інформації про діяльність ЖБК№-126, оскільки такі твердження є необгрунтованими та недоведеними належними доказами.

Твердження позивачки щодо протиправні дії ЖБК-№126 при призначенні пільг та субсидій мешканцям є необгрунтованими та такими, що спростовуються наступними доказами.

Відповідно до ч.1 ст. З Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово- комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848 «Призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у м. м. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах рад.». Отже, житлово-будівельний кооператив не уповноважений законодавством та не має права призначати та припиняти субсидії та пільги по оплаті житлово-комунальних послуг.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 29.04.2014 року зверталась до суду з позовною заявою з питань порушень з боку ЖБК №126 при призначенні субсидій та пільг по оплаті житлово-комунальних послуг (цивільна справа №465/2488/14). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні цих позовних вимог, а ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.03.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено і залишено без змін рішення Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2014 року.

Крім того, позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просять суд зобов'язати ЖБК-№126 припинити повноваження голови правління ЖБК №126 Акименко І.3. та заступника голови правління ЖБК-№126 ОСОБА_10 Стаття 99 ЦК України передбачає, що члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов'язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов'язків. Офіційне тлумачення положення ч.З ст.99 ЦК України «члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов'язків» викладено у Рішенні Конституційного суду України від 12.01.2010 року №1-рп/2010, яке є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Необхідність в офіційному тлумаченні зазначеної норми ЦК України пояснювалась тим, що суди загальної юрисдикції при розгляді справ щодо усунення членів виконавчого органу товариства від виконання своїх обов'язків неоднозначно розуміють і застосовують частину третю статті 99 ЦК України. Конституційний Суд України у Рішенні від 12.01.2010 року №1-рп/2010 вирішив: «В аспекті конституційного звернення положення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року N435-IV (435-15) «члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов'язків" слід розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства у будь-який час і з будь-яких підстав усунути особу (осіб) від виконання обов'язків члена (членів) виконавчого органу за умови, якщо в установчих документах товариства не визначено таких підстав».

Поряд з цим, у ст.72 Статуту кооперативу визначено підстави та порядок усунення членів виконавчого органу та ревізійної комісії кооперативу: «Члени правління і члени ревізійної комісії житлово-будівельного кооперативу, винні в порушенні законодавства або Статуту кооперативу, або у завданні збитків інтересам держави, кооперативу і громадянам або не справляються зі своїми обов'язками можуть бути достроково відізвані за рішенням загальних зборів членів кооперативу (зборів уповноважених).».

Згідно ч.6 ст.37 Закону України «Про кооперацію» забороняється втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування у фінансово-господарську та іншу діяльність кооперативних організацій, крім випадків, прямо передбачених законом.

На підставі вищевикладених Рішення Конституційного Суду України, Закону України «Про кооперацію» та Статуту кооперативу суд приходить до переконання, що питання припинення повноваження голови правління ЖБК-№126 Акименко І.3. та заступника голови правління ЖБК №126 ОСОБА_10 є виключно компетенцією вищого органу управління кооперативу - загальних зборів членів кооперативу (зборів уповноважених).

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_14 12.10.2012 року звертались до суду з позовною заявою з вимогою про зобов'язання ОСОБА_2 скласти з себе повноваження голови правління ЖБК-№126 (цивільна справа №1326/8754/12). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.06.2014 року та рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.10.2014 ОСОБА_1І, та ОСОБА_14 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Крім того, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з членів ЖБК №126 ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_13 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 27 500, 00 грн.

Згідно положень абз.2 п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (надалі Постанова ПВСУ №4) вказано, що «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні; ... в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить».

Проте, з доданих позивачкою до позовної заяви копій документів вбачається, що ОСОБА_1 16.10.2013 року викликала швидку медичну допомогу до приміщення Франківського районного суду м. Львова та у періоди з 23.10.2013 року до 12.11.2013 року, з 13.11.2013 року до 25.11.2013 року лікувалась в амбулаторно-поліклінічному закладі з діагнозом гіпертонічна хвороба II ст. У виписці із медичної карти від 30.07.2014 року зазначено, що ОСОБА_1 хворіє на протязі 10 років.

Позивач ОСОБА_1 раніше неодноразово зверталась до суду з позовними заявами про захист честі й гідності та відшкодування моральної шкоди в зв'язку з неправомірними діями голови правління та окремих членів ЖБК №126. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16.07.2014 року по цивільній справі №465/464/13 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог, а ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06.11.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено і залишено без змін рішення Франківського районного суду м.Львова від 06.07.2014 року. Крім того, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 10.10.2013 року по цивільній справі №465/5513/13 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог, а ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.02.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено та рішення Франківського районного суду м.Львова від 10.10.2013 року залишено без змін.

У відповідності до п.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З урахуванням описаних вище обставин, приймаючи до уваги, що судом не встановлено будь-яких неправомірних дій відповідачів ЖБК №126 щодо ОСОБА_1 в межах заявленого позову, А також те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності факту спричинення моральної шкоди Позивачці, протиправність діяння Відповідачів, наявності причинного зв'язку між шкодою і діянням Відповідачів, вини останнього в її заподіянні. Крім того, у справі відсутні обставини, з якими закон пов'язує право на відшкодування моральної шкоди у даному випадку.

Згідно із ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст.ст. 12,13,14 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, обраний позивачами спосіб захисту не ґрунтується на законі, обраний позивачкою спосіб захисту прав не відповідає способам, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення її порушеного права.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з цим принципом норми цивільного законодавства не передбачають такого способу захисту як визнання дій незаконними.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних доказів в обґрунтування заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.10,11,60,169,208,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Житлово-Будівельного кооперативу №126 з участю третьої особи виконавчого комітету Львівської міської ради про зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Мартьянова С.М.