У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., НагорнякаВ.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства науково-дослідного технологічного інституту приладобудування про стягнення невиплаченої при звільненні індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Державного підприємства науково-дослідного технологічного інституту приладобудування на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства науково-дослідного технологічного інституту приладобудування про стягнення невиплаченої при звільненні індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 16 листопада 1978 року по 02 жовтня 2013 року. Позивачка вказувала, що на час звільнення за ст. 38 КЗпП України, відповідач не нарахував та не виплатив індексацію заробітної плати, хоча таке порушення встановлено Красноградською міжрайонною державною фінансовою інспекцією при проведенні ревізії фінансово-господарської діяльності установи і в подальшому нараховану індексацію інститут відмовився виплачувати.

На підставі вищевказаного та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила стягнути невиплачену їй при звільненні індексацію заробітної плати за період з липня 2010 року по жовтень 2013 року в сумі 8 932 грн 89 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 02 липня 2015 року 35 698 грн 95 коп. та моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від

24 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства науково-дослідний технологічний інститут приладобудування на користь ОСОБА_4 індексацію заробітної плати за період з липня 2010 року по липень 2013 року в розмірі 8 042 грн

14 коп., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 02 жовтня 2013 року по 02 липня 2015 року в розмірі 35 698 грн 95 коп., а всього 43 741 грн 09 коп. (без утримання податку й інших обов'язкових платежів).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі Державне підприємство науково-дослідний технологічний інститут приладобудування, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що позивачка працювала у відповідача з

16 листопада 1978 року до 02 жовтня 2013 року.

Наказом від 02 жовтня 2013 року була звільнена із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

01 жовтня 2013 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок заробітної плати із урахуванням індексу інфляції та компенсації за період з 2008 року по 02 жовтня 2013 року.

Відповідно до статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Положеннями статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У випадку якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначені затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Як вбачається з висновку ТОВ «Аудиторська фірма Консалтінг Право Аудит», що здійснює аудиторську діяльність на підставі свідоцтва про внесення в реєстр аудиторських фірм та аудиторів та включена до переліку аудиторських фірм, які відповідають критеріям для проведення обов'язкового аудиту, індексація заробітної плати позивачки за період з липня 2010 року по жовтень 2013 року становить 8 932 грн 89 коп.

Висновок експертного економічного дослідження від 15 травня 2015 року № 4, проведеного науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВС України в Харківській області, співпадає з дослідженням, проведеним аудиторською фірмою, але у вказаному висновку зазначено суму індексації заробітної плати ОСОБА_4 з урахуванням утримань до соціальних фондів -7 301 грн 26 коп.

Стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_4 індексацію заробітної плати за період з липня 2010 року по липень 2013 року в розмірі 8 042 грн 14 коп., суд правильно виходив з того, що із загальної суми індексації 8 932 грн 89 коп., що підлягає стягненню з відповідача, відраховується виплачена частина 890 грн 75 коп.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в

ст. 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за затримки остаточного розрахунку за період з 02 жовтня 2013 року по 02 липня 2015 року в розмірі 35 698 грн 95 коп., суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що з вини відповідача розрахунку з позивачкою у зазначені строки не проведено, що є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства науково-дослідного технологічного інституту приладобудування відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., НагорнякВ.А., Писана Т.О.