Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спадщини в натурі

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_4 про скасування рішення сільської ради, визнання таким, що втратив чинність, державного акту, визнання права власності на Ѕ частку земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та її рідний брат ОСОБА_4 є спадкоємцями майна померлих батька та матері.

Згідно свідоцтва на право на спадщину за законом вона є власником Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1, тобто єдиним спадкоємцем майна після померлого батька ОСОБА_5

ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником Ѕ частки вищезазначеного будинку, тобто єдиним спадкоємцем майна після смерті матері ОСОБА_6

У жовтні 2010 року вона отримала довідку, про те, що у 1977 році проведена перенумерація житлових будинків і у зв'язку зі зміною в забудові будинку під № 4 присвоєно № 6. Тобто в даний час вона є власником Ѕ частки будинку АДРЕСА_1.

Також, у жовтні 2010 року вона отримала довідку Гребінківської селищної ради за № 2267 від 13 жовтня 2010 року і дізналася, що за померлою ОСОБА_6 рахувалася земельна ділянка площею 0, 39 га по АДРЕСА_1, яка була передана їй у приватну власність рішенням Гребінківської селищної ради від 26 квітня 1995 року за № 36. Одночасно вона отримала копію державного акту і дізналася, що земельна ділянка площею 0, 389 га передана в приватну власність ОСОБА_4, а саме 0, 239 га для ведення особистого селянського господарства та 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Приватизація земельної ділянки здійснена на підставі рішення № 2245 від 25 грудня 2002 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Зазначала, що рішення селищної ради № 2245 від 25 грудня 2002 року прийнято з порушенням вимог закону і підлягає скасуванню в частині приватизації на ім'я ОСОБА_4 частини вищевказаної земельної ділянки, а саме 0,150 га для обслуговування будинку і господарських споруд.

З огляду на зазначене, просила суд скасувати рішення Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області № 2245 від 25 грудня 2002 року в частині приватизації земельної ділянки у розмірі 0,150 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; визнати таким, що втратив чинність, державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1; визнати право власності на Ѕ частину земельної ділянки 0,150 га для обслуговування Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому ОСОБА_3 доповнила свої позовні вимоги та просила виділити їй належну Ѕ частку житлового будинку № 6 з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, виділивши їй три приміщення з правої сторони житлового будинку, а саме: приміщення 2-2 загальною площею 8,4 кв.м, приміщення 1-1 загальною площею 14,6 кв.м, приміщення 2-5 загальною площею 8,3 кв.м, а всього 31,3 кв.м. Визнати за нею право власності на Ѕ огорожі. Визнати за нею право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0, 239 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Остаточно уточнивши позов, ОСОБА_3 просила суд: визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 2002 року на ім'я ОСОБА_4 у частині визнання права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0, 39 га по АДРЕСА_1; скасувати рішення Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області № 2245 від 25 грудня 2002 року в частині приватизації ОСОБА_4 земельної ділянки у розмірі 0,150 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; визнати недійсним і скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 13 червня 2003 року; виділити їй в натурі Ѕ частку житлового будинку № 6 з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, виділивши їй три приміщення житлового будинку відповідно до варіанту № 1 висновку експертизи, визнати за нею право власності на Ѕ частку огорожі і погріб; визнати за нею право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0, 239 га по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Васильківського районного народного суду Київської області від 27 квітня 1979 року було поділено майно його батьків, у тому числі житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 від спільного будинку було виділено одну житлову кімнату, яка позначена як 1-1 площею 14,6 кв.м, а ОСОБА_6 були виділені кімнати, позначені на плані як 2-3 площею 12,9 кв.м, 2-4 площею 11,9 кв.м, 2-5 площею 8,3 кв.м. В кімнату ОСОБА_5 було прорубано вхід з двору, який є до теперішнього часу, але на плані не позначений. У 1987 році ОСОБА_6 та ОСОБА_4 прибудували до спірної хати ще дві кімнати, позначені на плані як 2-1, площею 8,4 кв.м, та 2-2 площею 8,4 кв.м. При виготовленні технічних паспортів БТІ, частина, яка належала ОСОБА_6, позначалась як квартира № 2, до якої відносились приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, а частина, яка належала ОСОБА_5, позначалась як квартира № 1, до якої відноситься приміщення 1-1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 Спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_3, яка отримала Ѕ частину спірного будинку. 25 грудня 2002 року ним (зустрічним позивачем) було отримано свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_6, відповідно до якого йому передано у власність Ѕ частину спірного будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями і спорудами. При цьому не конкретизовано, які саме будівлі та споруди передаються і чи зараховується частка надвірних споруд у садибі у частку, яка відноситься безпосередньо до хати.

Просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Гребінківською державною нотаріальною конторою у 1996 році; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане 25 грудня 2002 року; визнати, що ОСОБА_3 успадкувала після ОСОБА_5 2264/10000 будинку АДРЕСА_1; визнати, що він (зустрічний позивач) успадкував після ОСОБА_6 7736/10000 будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2012 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_3 у порядку спадкування в натурі Ѕ частки житлового будинку № 6 з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та визнано право власності на приміщення: кухню 2-1, площею 8 кв. м; коридор 2-1, площею 4,6 кв.м; суміщений санвузол 2-2, площею 4 кв.м; житлову кімнату 2-3, площею 15,4 кв.м, загальною площею 32 кв.м; погріб з шийкою, Ѕ частку воріт та хвіртки, Ѕ частку огорожі.

Виділено ОСОБА_4 у порядку спадкування в натурі Ѕ частки житлового будинку № 6 з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та визнано право власності на приміщення: житлову кімнату 1-1, площею 15,5 кв.м; кухню 2-4, площею 9,6 кв.м; коридор 2-5, площею 3,6 кв.м; суміщений санвузол 2-5, площею 3,8 кв.м, загальною площею 32,5 кв.м; Ѕ частку воріт та хвіртки, Ѕ частку огорожі.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене Гребінківською державною нотаріальною конторою 25 грудня 2002 року, за реєстровим № 2245, в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,39 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 13 червня 2003 року на ім'я ОСОБА_4, площею 0,239 га, та скасовано його державну реєстрацію.

Виділено ОСОБА_3 в порядку спадкування в натурі Ѕ частку земельної ділянки площею 0, 239 га по АДРЕСА_1, та визнано право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1 921 кв.м, формою неправильного багатокутника і обмеженою лінією розподілу: «1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11» частково попередньою, частково тильною і частково правою межею земельної ділянки.

Виділено ОСОБА_4 в порядку спадкування в натурі Ѕ частку земельної ділянки площею 0, 239 га по АДРЕСА_1, та визнано право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1 921 кв.м, формою неправильного багатокутника і обмеженою лінією розподілу: «1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11» частково попередньою, частково тильною і частково правою межею земельної ділянки.

Лінію розподілу земельної ділянки покладено: від кута сполучення лівої та тильної межі земельної ділянки на відстані 13,97 м в точку «1»; від точки «1» перпендикулярно лінії «2»-«3» на 123,85 м в точку «2»; від точки «2» паралельно лінії тильної межі земельної ділянки на 8,3 м в точку «3»; від точки «3» паралельно лінії правої межі земельної ділянки на 15,18 м в точку «4»; від точки «4» паралельно лінії передньої межі земельної ділянки на 6,87 м в точку «5»; від точки «5» паралельно лінії лівої межі земельної ділянки на 16,17 м в точку «6»; від точки «6», що розташована на передній межі земельної ділянки на відстані 3 м в точку «7»; від точки «7» паралельно лінії правої межі земельної ділянки на відстані 15,78 м в точку «8»; від точки «8» перпендикулярно лівої стороні основної частині житлового будинку на відстані 1 м в точку «9»; від точки «9», що розташована на лівій стороні основної частині житлового будинку по лінії розподілу будинку до точки «10», що розташована на відстані 3,5 м від правого кута сполучення приміщення «2-2», площею 4 кв.м та правого кута сполучення приміщення «1» площею 14,6 кв.м; від точки «10» на відстані 1,77 м в точку «11», що розташована на правій межі ділянки. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Гребінківської селищної ради народних депутатів від 17 листопада 1958 року № 15 батьку сторін ОСОБА_5 видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 02 червня 1969 року, розташований по АДРЕСА_1 (а. с. 49).

За довідкою виконкому Гребінківської селищної ради від 07 жовтня 2010 року в смт Гребінки Васильківського району Київської області у 1977 році проведена перенумерація житлових будинків у зв'язку зі зміною в забудові. Будинку № 4 присвоєно № 6.

Рішенням Васильківського районного народного суду Київської області від 27 квітня 1979 року будинок по АДРЕСА_1 поділено між подружжям - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в натурі із визначенням часток - по Ѕ кожному та конкретних приміщень, що припадають на ці частки. ОСОБА_6 виділено кімнату 1-1 площею 6, 6 кв. м, 1-2 площею 6, 6 кв. м, 1-3 площею 11, 9 кв. м, 1-4 площею 8, 6 кв. м; ОСОБА_5 - кімнату 1-5 площею 15, 1 кв. м та повітку із врахуванням їх вартості (а. с. 130).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 Спадщину після смерті батька на Ѕ частку будинку по АДРЕСА_1 прийняла ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 грудня 1996 року (а. с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 Спадщину після смерті матері, у тому числі й на Ѕ частку будинку, прийняв ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 2002 року (а. с. 11).

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 367 ЦК України).

Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року).

Відмовляючи у поділі будинку між співвласниками, апеляційний суд виходив із того, що приміщення у будинку 2-1 площею 8, 4 кв. м та 2-2 площею 8, 4 кв. м побудовані ОСОБА_6 після поділу майна подружжя за рішенням суду від 27 квітня 1979 року, що підтверджується технічним паспортом та планом будинку від 11 грудня 2002 року, тому повністю будинок між співвласниками не може бути поділений.

Разом з тим, технічний паспорт та план будинку від 11 грудня 2002 року не відображає обставини здійснення добудов (перебудов) у спірному будинку, житлова площа якого із моменту прийняття в експлуатацію залишилася незмінною. Зміна площі приміщень та нумерація, як відображено у технічному паспорті на будинок, може свідчити лише про можливе проведення перепланувань, проте такі обставини належними доказами суди не перевірили та не встановили.

Крім того, вирішуючи спір про поділ будинку між спадкоємцями, суди не звернули уваги на те, що до спадкоємців переходить той обсяг прав, яким володіли спадкодавці. Будинок по АДРЕСА_1 вже поділено в натурі між попередніми співвласниками ОСОБА_6 та ОСОБА_4 рішенням Васильківського районного народного суду Київської області від 27 квітня

1979 року, вказане рішення суду не скасовано. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 успадкували частки у будинку з урахуванням проведеного судом поділу.

Не можна погодитися і з вирішенням спору про поділ земельної ділянки з огляду на таке.

Судами встановлено, що на підставі рішення Гребінківської селищної ради народних депутатів від 26 квітня 1995 року ОСОБА_6 отримала державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, розташовану по АДРЕСА_1 площею 0, 39 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а. с. 132).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 2002 року № 2245 ОСОБА_4 успадкував після смерті матері земельну ділянку площею 0, 389 га по АДРЕСА_1, із яких 0, 239 га - для ведення особистого селянського господарства, 0, 150 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 8).

Відмовляючи у позові щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1, апеляційний суд виходив із того, що вказана земельна ділянка надана у власність спадкодавця ОСОБА_6 у встановленому законом порядку та перейшла до спадкоємця ОСОБА_4 на законній підставі.

Із такими висновками погодитися не можна.

Нормами ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 ЗК України (1991 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю.

Аналогічними за змістом нормами статті 81 ЗК України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

За ст. 90 ЗК УРСР 1970 року (діяла на момент виникнення спільної часткової власності між ОСОБА_5 та ОСОБА_6) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить у користування всіх співвласників будівлі. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених ст. 88 цього Кодексу.

Особи, яким належить будинок на праві спільної власності,

користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею

визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в

спільній власності на будинок.

Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року у редакції, чинній станом на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 06 грудня 1996 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

За ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у редакції, чинній станом на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року).

Вирішуючи питання щодо спірної земельної ділянки по суті, суд першої інстанції не з'ясував, чи підлягає право ОСОБА_3 на Ѕ частку земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування частки успадкованого житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією адресою захисту в обраний нею спосіб з урахуванням наявності правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця відповідача - ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку.

Апеляційний суд, переглядаючи справу у цій частині та відмовляючи у позові, не вирішив питання про те, чи є порушеними права позивача на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з огляду на належність їй частки у будинку за вказаною адресою та враховуючи встановлені обставини рівності часток спадкодавців при поділі будинку.

Враховуючи неправильність застосування норм матеріального права та порушення процесуального закону як апеляційним судом, так і судом першої інстанції, оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню відповідно до ст. 338 ЦПК України, рішення суду першої інстанції з урахуванням повноважень, передбачених ч. 3 ст. 335 ЦПК України, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2012 року та рішення апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О. Савченко