У Х В А Л А

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду м. Києва від 30 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 31 травня 2014 року на 126 км автодороги Городище-Рівне-Староконстянтинів внаслідок падіння дерева на застрахований у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт»), автомобіль марки «Gelly CK», який належить йому та під його керуванням, державний номерний знак НОМЕР_1, останній отримав механічні пошкодження на загальну суму 12 534 грн. 25 червня 2014 року він звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, проте 27 червня 2014 року отримав відмову з підстав того, що дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) сталася внаслідок перевищення безпечної швидкості руху.

Посилаючись на те, що відмова у виплаті йому страхового відшкодування є неправомірною, позивач просив стягнути з відповідача це страхове відшкодування у розмірі 12 534 грн. та моральну шкоду у розмірі 12 тис. грн. за неправомірні дії страховика.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 12 534 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 липня 2015 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ДТП містить ознаки страхового випадку, а відповідач не довів факту перевищення позивачем дозволеної швидкості руху, яке могло спричинити цю пригоду, відтак, відмова страхової компанії у виплаті відповідного відшкодування є неправомірною.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач надав страховику неправдиві відомості щодо обставин ДТП, а сама пригода сталася внаслідок порушення страхувальником правил дорожнього руху, що виключає можливість стягнення на його користь страхового відшкодування.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 31 травня 2014 року на 126 км автодороги Городище-Рівне-Староконстянтинів сталася ДТП за участю застрахованого у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» автомобіля марки «Gelly CK», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, зокрема на автомобіль при русі впало дерево, у результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження на загальну суму 12 534 грн.

25 червня 2014 року позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, проте 27 червня 2014 року отримав відмову з підстав того, що ДТП сталася внаслідок перевищення ним безпечної швидкості руху.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що відмова ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» у виплаті страхового відшкодування є неправомірною.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п.п. 18.1.2 договору добровільного страхування від 18 лютого 2014 року до страхових ризиків і страхових випадків відноситься, зокрема, падіння дерев. Дії страхувальника при настанні страхового випадку визначені у п. 19 цього договору.

У п.п. 20.3.5 договору страховик має право самостійно проводити розслідування обставин події, що має ознаки страхового випадку, робити запити про відомості, пов'язані із цією подією, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Відповідно до п.п. 8.5.10 зазначеного договору страховик зобов'язаний після отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку, а в разі ДТП, ще й довідки з ДАІ про реєстрацію ДТП, зробити запит до компетентних органів щодо причин та обставин настання страхового випадку.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив, чи звертався відповідач до правоохоронних органів за інформацією щодо обставин ДТП, не дав належної оцінки листу Управління Державтоінспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області від 29 травня 2015 року (а.с. 78), в якому повідомлено, що письмового запиту страхової компанії щодо обставин спірної ДТП не надходило.

Висновок суду апеляційної інстанції про порушення позивачем правил дорожнього руху (далі - ПДР) шляхом перевищення дозволеної швидкості руху, що спричинило ДТП, є необгрунтованим, оскільки суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив його тверджень про те, що до адміністративної відповідальності за порушення ПДР він не притягувався, адміністративний протокол щодо перевищення ним швидкості руху перед ДТП не складався.

Апеляційний суд не навів належних та допустимих доказів порушення позивачем ПДР та перевищення ним швидкості руху перед ДТП, отже, висновок про таке порушення ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Таким чином, висновок апеляційного суду про правомірність відмови ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» у виплаті страхового відшкодування з огляду на порушення позивачем ПДР у момент ДТП, є передчасним та необґрунтованим.

Крім того, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про неналежність в якості доказу рахунку-фактури від 27 серпня 2014 року щодо ремонту автомобіля з підстав, що він складений через три місяці після ДТП, а сам автомобіль експертом чи спеціалістом страхової компанії не оглядався.

Так, у ст. 10 договору про добровільне страхування не встановлено строків визначення вартості відновлювального ремонту, а п. 9.1.7 цього договору встановлює обов'язок страхувальника надати можливість страховику або представнику страховика впродовж семи робочих днів провести огляд пошкодженого транспортного засобу. Тобто зазначена умова договору, крім встановлення обов'язку страхувальника, покладає на страховика обов'язок провести такий огляд протягом визначеного строку. Отже, страховиком не спростовано даний доказ страхувальника.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив, з яких причин експерт чи спеціаліст страхової компанії не оглядав автомобіль позивача після ДТП, хоча від цього залежить правильність відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки при відмові страхувальника у наданні пошкодженого транспортного засобу для огляду страховика, останній має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Отже, апеляційний суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 30 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова