У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Леванчука А.О., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 5 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 5 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 вересня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 671 грн 30 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Крім того, суди дійшли висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, оскільки ОСОБА_6 здійснював часткове погашення кредитної заборгованості, а тому враховуючи вимоги ст. 264 ЦК України суди вважали, що строк позовної давності було перервано.

Проте зазначені висновки судів не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що 27 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних та з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії кредитної картки.

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 31 жовтня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 25 671 грн 30 коп.

У липні 2015 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування до спірних правовідносин положень, передбачених ст. ст. 257, 256 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Вищезазначеного суди не врахували, помилково не застосували до спірних правовідносин положення, передбачені ст. ст. 253-258, 530, 631 ЦК України та дійшли передчасного висновку про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», не встановили чи пропущено позивачем строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, а також коли розпочався перебіг позовної давності, на порушення вимог процесуального закону не встановлено за який період підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Крім того, судами не було враховано, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 2 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вищезазначені положення норм матеріального закону апеляційним судом залишено поза увагою та не було враховано, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу, не встановлено чи погашення кредитної заборгованості в періоди січень 2009 року, жовтень 2010 року, листопада 2010 року та січень 2011 року відбувалось внаслідок дій самого відповідача, чи шляхом договірного списання грошових коштів із іншого банківського рахунку та чи надавав відповідач згоду на таке списання.

Отже, рішення суду першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 5 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 вересня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

І.К.Парінова

О.В.Ступак