Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/378/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Адаменко І. М.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

11.02.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Єгорової С.М.

суддів - Письменного О.А.

Дуковського О.Л.

при секретарі - Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі, що еквівалентна 6639,27 доларам США на день постановлення рішення суду, а також відшкодування судових витрат - 994,16 грн. судового збору. Посилався на те, що 21.11.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, за яким остання отримала від позивача у борг гроші в сумі 3000 доларів США, зі сплатою 5 % щомісяця, які зобов'язувалася повернути до 21.05.2012 року. Проте, відповідач свої зобов"язання не виконала, внаслідок чого на 13.08.2014 року виникла заборгованість: 3000 дол.США - основного боргу, 4925,27 дол. США - процентів, всього - в сумі 6639,27 доларів США, що еквівалентно 87235,57 грн.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договром позики від 21.11.2011 року в сумі 87235,57 грн., що еквівалентно 6639,27 доларам США станом на 13.08.2014 року, та судовий збір в сумі 872,36 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування судового рішення з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права і ухвалення нового рішення про стягнення боргу за договором позики з неї та ОСОБА_5 солідарно. Зазначає, що не брала участі в судовому розгляді справи через неналежне її повідомлення, судом не було враховано, що її чоловік ОСОБА_5 власноручним написом на розписці гарантував повернення цього боргу, проте всупереч вимогам ст.65 СК України суд не вирішив питання про солідарне стягнення з нього суми боргу. При цьому, відповідачем не надано свого розрахунку заборгованості і зазначена позивачем сума боргу фактично не оспорюється.

Позивачем рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги, позивач ОСОБА_3, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим, частково погодився з доводами апеляційної скарги в частині можливості солідарного стягнення заборгованості з відповідача та її бувшого чоловіка ОСОБА_5

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 1 статті 11 ЦПК визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в обґрунтування своїх вимог щодо наявності заборгованості за договором позики подано оригінал розписки віповідача ОСОБА_4 про те, що вона взяла в борг у ОСОБА_3 гроші в сумі 3000 доларів США під п"ять відсотків у місяць та зобов"язалась повернути борг у строк до 21.05.2012 року, сплачувати проценти один раз на місяць (а.с.8). При цьому в позові позивач зазначив, що ОСОБА_4 частково було повернуто кошти (проценти) в розмірі 1286 доларів США платежами від 21.07.2012 року, 18.01.2013 року, 05.07.2013 року, 15.10.2013 року.

Офіційний курс долара США станом на 13.08.2014р. складав 1313,9331 грн. за 100 доларів США, що підтверджено довідкою Бобринецького відділення №1004 ВАТ КБ "Надра" №1464 від 13 серпня 2014р. ( а.с.9).

Відповідач, яка зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с.16), була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що у матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з підписом від 20.08.2014 року (а.с.30)

Суд вважав встановленим, що між позивачем та відповідачем 21.11.2011 року було укладено договір позики, згідно якого відповідачка ОСОБА_4 отримала від позивача ОСОБА_3 в позику гроші в сумі 3000 доларів США, під 5% щомісяця, з терміном повернення до 21.05.2012 року, що підтверджується письмовою розпискою, підписаною відповідачем.

Задовольняючи частков позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність у позивача розписки про отримання відповідачем позики та відсутність доказів, які б могли свідчити про виконання нею як позичальником своїх зобов'язань за вказаним договором, є підставою для висновку про невиконання зобов"язання за договором позики від 21.11.2011 року і стягнення боргу.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов"язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов"язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладений з моменту передачі грошей.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Законом у статтях 536, 1048 ЦК України визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється й нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу, що з урахуванням норм статті 6, частини першої статті 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16.04.1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93, Закон України від 23.09.1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов"язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладеного в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Пунктом 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України передбачено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, та відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони не ставили питання про залучення до участі чоловіка відповідача ОСОБА_5, який письмово зазначив в розписці (а.с. 8) про те, що гарантує повернення боргу до 21.05.2012 року.

Враховуючи вищевикладені правила залучення співвідповідачів та вимоги ст.ст. 10, 11, 303 ЦПК України, апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо покладення відповідальності за невиконання боргових зобов"язань в порядку ст. 65 СК України на бувшого чоловіка відповідача ОСОБА_5, який не брав участі у даній справі і до якого не заявлені позовні вимоги.

При встановленні фактичних обставин справи судом першої інстанції норми процесуального права не порушені. При ухваленні судового рішення правильно застосовані норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.209, 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня

Головуючий суддя :

Судді: