Єдиний унікальний номер 227/5369/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1129/2015
Єдиний унікальний номер 227/5369/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/1129/2015
Категорія 26 Головуючий у 1 інстанції Лаврушин О.М.
Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючої: Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Осипчук О.В.

за участі секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Добропільський комбінат хлібопродуктів» про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Добропільський комбінат хлібопродуктів» (надалі за текстом ПАТ ««Добропільський комбінат хлібопродуктів») про відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального закону.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким внесені зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до нової редакції ч. 8 ст.36 визначено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного Кодексу України та Кодексу законів про працю України. Частиною 8 розділу VII Перехідних та прикінцевих положень цього Закону передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. На думку апелянта належним відповідачем у справі є саме підприємство-роботодавець, а не Фонд соціального страхування.

В судове засідання сторони не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджено запереченнями та заявою представника відповідача про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд вважає, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 03 листопада 2003 року по червень 2006 року працював у ВАТ «Добропільський комбінат хлібопродуктів» водієм вантажного, легкового автомобіля.

Також, судом першої інстанції встановлено, що 30 вересня 2004 року під час виконання трудових обов'язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму - крайовий перелом апофіза тіла L3 хребта, перелом лівої лонної кістки та вертлужної западини зліва, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 30 вересня 2004 року та актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від 30 вересня 2004 року.

Згідно з довідкою МСЕК №074392 від 06 травня 2005 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності з втратою професійної працездатності в розмірі 50%.

Суд першої інстанції повно, всебічно, обєктивно розглянув зазначений позов та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження, оскільки суд, вирішуючи спір по суті, керувався нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» та виходив з того, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії.

За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову.

Згідно статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Суд першої інстанції вірно врахував, що вперше позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності з втратою 50% професійної працездатності 6 травня 2005 року, тобто на час дії ч.3 ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, згідно якої, завданням страхування від нещасного випадку, передбачено відшкодування матеріальної і моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей.

Також, суд першої інстанції вірно виходив з того, що така можливість відшкодування моральної шкоди передбачалася і ст. 21 вказаного Закону, якою встановлені обовязки Фонду соціального страхування по своєчасному і повному відшкодуванню шкоди, завданої працівнику у звязку з ушкодженням здоровя, в тому числі в п.п. Е п.1 даної статті передбачена виплата грошової суми за моральну шкоду за наявності факту завдання цієї шкоди потерпілому, а також виходячи з вимог ст. 28 цього Закону, Фонд зобовязаний здійснювати страхові виплати за моральну шкоду.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції врахував зазначені вимоги закону, встановив фактичні правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, спричиненої отриманою позивачем травмою на виробництві, у звязку з чим, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права що призвело до неправильного вирішення спору щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді