Справа № 128/1634/15-ц Провадження № 22-ц/772/3449/2015Головуючий в суді першої інстанції Ганкіна І. А.
Категорія 20 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої судді Шемети Т.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

при секретарі Сніжко О.А.

за участю: ОСОБА_2, адвоката Габрука М.А., ОСОБА_4, адвоката Лещенко С.В., ОСОБА_6, адвоката Дарєва А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, за участю третьої особи без самостійних вимог на боці відповідачів нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук Марини Владиленівни про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та просив визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 11.01.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 недійсним. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2015 року в задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.02.2015 року дане рішення було залишено без змін. Цими судовими рішеннями було зазначено, що він обрав невірний спосіб захисту, ставлячи вимогу про визнання договору недійсним як такого що вчинений під впливом помилки. Тому він, звертаючись до суду зараз, обрав інший спосіб захисту своїх прав, які він вважає порушеними та оскаржує договір купівлі-продажу земельної ділянки з інших підстав, а саме з підстав, передбачених ст.203 ЦК України: зазначив, що договір купівлі-продажу земельної ділянки суперечить актам цивільного законодавства, так як предметом договору виступає спільне майно подружжя(на земельній ділянці є садовий будинок, побудований під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4), а договір був укладений без його згоди, як одного із подружжя, тоді як така згода є обов'язковою при укладенні договорів, що потребують нотаріального посвідчення.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції дав невірну оцінку доказам по справі та дійшов помилкового висновку, що при укладенні договору були дотриманні вимоги закону щодо договору купівлі-продажу ( ст.657 ЦК України), однак залишив поза увагою те, що колишня дружина продала їх спільне майно, не поставивши його до відома та не запитавши його згоди.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник - адвокат Габрук М.А. подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав. ОСОБА_4, її представник адвокат Лещенко С.В., ОСОБА_6, її представника адвокат Дарєв А.М. подану апеляційну скаргу не визнали, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим: право власності на садовий будинок не було оформлено, а тому об'єктом купівлі-продажу виступала лише земельна ділянка, яка була набута ОСОБА_4 в процесі приватизації, а тому відноситься до особистої власності і згоди в ОСОБА_2 на її відчуження не потрібно.

Третя особа без самостійних вимог на боці відповідачів нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М. В. в судове засідання не з'явилася, надала суду письмові заперечення проти апеляційної скарги, зазначила що їй була надана довідка сільської ради про відсутність будівель на відчужуваній ділянці, а оскільки земля була набута у власність продавцем в процесі приватизації, то вона як нотаріус не вимагала згоди другого з подружжя на її відчуження.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що земельна ділянка, яка стала предметом оспорюваного договору купівлі-продажу набута у власність ОСОБА_4 шляхом приватизації, а тому саме вона мала право розпорядження нею як єдиний власник (ст. 316 ЦК України), оспорюваним договором не вирішувалось питання переходу права власності на садовий будинок, на ній розташований, а тому права позивача не порушені, договір купівлі-продажу укладений у відповідності до вимог закону.

Такий висновок суду невірний та не ґрунтується на нормах закону.

Так, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 16.06.1958 року перебували у шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду Вінницької області від 26.11.2001 року розірвано (а.с. 96). Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 було видано ОСОБА_2 05.09.2013 року (а.с.16), ОСОБА_4 повідомила що свідоцтво про розірвання шлюбу не отримувала.

Чинним на час прийняття судового рішення про розірвання шлюбу Кодексом про шлюб та сім'ю було закріплено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану, отже шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було припинено 05.09.2013 року (ст. 44 КпШС).

На підставі рішення 14 сесії 21 скликання Бохоницької сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 27.12.1993 року ОСОБА_4 видано державний акт на земельну ділянку, площею 0, 0805 га, яка розташована на території Бохоницької сільської ради, цільове призначення - для садівництва (а.с.9).

На підставі рішення 2 сесії 4 скликання Бохоницької сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 07.06.2002 року ОСОБА_4 замість Державного акту серії НОМЕР_2 видано дублікат Державний акт на право приватної власності на землю, площею 0, 0805 га, яка розташована на території Бохоницької сільської ради, цільове призначення для садівництва (а.с 40).

Рішенням 22 сесії 05 скликання Бохоницької сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 26.01.2009 року змінено цільове призначення земельних ділянок площею 20,75 га забудованих земель ( масив «Поляна»), з ведення садівництва на будівництво і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та вирішено видати громадянам (згідно додатку) - державні акти на право власності на земельні ділянки із зміненим цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, в тому числі і ОСОБА_4 (номер 170 Додатку, земельна ділянка АДРЕСА_1, адреса земельної ділянки АДРЕСА_1, площа 0,0805 га) (а.с.36-39).

На підставі вказаного рішення відповідачу ОСОБА_4 28.12.2011 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, площею 0,0805 га, яка розташована в АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_4 (а.с.32).

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, однак відчужена ОСОБА_4 земельна ділянка не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, оскільки ОСОБА_4 безоплатно отримала її в приватну власність у 1993 році, використавши своє право громадянина на приватизацію.

Відповідно до положень ст. 6 ЗК України (в редакції, чинній станом на 1996 рік), окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відчужена земельна ділянка не є спільним майном подружжя, - вірний, оскільки за нормами КпШС, які підлягають застосуванню в даному випадку, приватизована земельна ділянка не відносилась до спільного майна подружжя.

Однак для правильного вирішення спору важливим є наступне:

11.01.2014 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець продав, а покупець купила земельну ділянку, площею 0.0805 га кадастровий номер НОМЕР_5 цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. підписано сторонами в її присутності, та зареєстровано в реєстрі за №95 (а.с.31). В договорі зазначено, що земельна ділянка вільна від будь-яких майнових прав. На підтвердження цього Продавцем було надано довідку Бохоницької сільської ради № 1860 від 27.12.2013 року, в якій зазначено, що земельна ділянка вільна від забудови (а.с.41).

Для вирішення питання про дійсність правочину що оспорюється, важливим є наступне: на земельній ділянці, належній особисто ОСОБА_4, в період перебування її у шлюбі з ОСОБА_2, було побудовано садовий будиночок, що підтверджено виданим на ім'я ОСОБА_4 свідоцтвом про право приватної власності на садовий будинок (дачу) НОМЕР_6 від 20.10.2000 року, зареєстрованим Вінницьким ООБТІ 09.02.2001 року в реєстровій книзі № 1 за № 3 (а.с.18). Також на ім'я ОСОБА_4 було оформлено технічний паспорт від 02.10.2000 року (а.с.19-22), яким підтверджено, що окрім будинку на цій земельній ділянці побудовано сіни «а», відкриту веранду «а1», погріб «П/А», мансарду «М/А», ганок, теплицю «Б», сарай «В» вбиральню «Г», огорожу №1, криницю№2.

Таким чином, в період шлюбу подружжям було створено нерухоме майно, яке в силу ст.ст. 22, 24 КпШС України, належить до спільної сумісної власності подружжя, та яке розташоване на відчуженій ОСОБА_4 земельній ділянці.

Оскільки реального поділу майна подружжя після розірвання шлюбу не відбулося, що не заперечується сторонами та доведено тим, що наразі в Вінницькому міському суді розглядається цивільна справа про поділ спільного майна подружжя (а.с.165 - копія ухвали про відкриття провадження), то право спільної сумісної власності на нерухоме майно не припинилося.

Саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, а розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК ( 435-15 ), оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, - вже не діє.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Таким чином, укладаючи договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти спільної сумісної власності подружжя, не зважаючи на те, що цим договором не вирішувалось питання переходу права власності на садовий будинок з господарськими спорудами, який на ній розташований, - ОСОБА_4 мала б запитати згоду ОСОБА_2, натомість вона приховала від нотаріуса факт знаходження нерухомого майна на земельній ділянці, надавши довідку Бохоницької сільської ради № 1860 від 27.12.2013 року, в якій зазначено, що земельна ділянка вільна від забудови (а.с.41) та підписавши заяву про те, що нотаріусом їй було роз'яснено зміст статей 60, 65, 74 СК України, які регулюють режим спільної сумісної власності подружжя (копія заяви на а.с.45).

З огляду на викладене, договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0.0805 га кадастровий номер НОМЕР_5 цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 від 11.01.2014 року, укладений між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В., зареєстрований в реєстрі за №95 (а.с.31), - слід визнати недійсним як такий, що укладений всупереч вимогам ст.ст. 63, 65 СК України, ст. 369 ЦК України ( без письмової нотаріально посвідченої згоди співвласника).

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договорі купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0.0805 га кадастровий номер НОМЕР_5, укладений 11.01.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В., зареєстрований в реєстрі за №95.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, на рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: підпис Т.М. Шемета

Судді: підпис М.В. Матківська

підпис В.В. Сопрун

З оригіналом згідно: Т.М.Шемета