Провадження № 2/344/5446/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

17 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Татарінової О.А.

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , мотивуючи його тим, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 та братом ОСОБА_2 На даний час в квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який одразу після реєстрації поїхав до Росії, де перебував до квітня 2015 року. Через прописку відповідача у їхній квартирі позивачі повинні сплачувати за нього комунальні послуги, внаслідок чого вона несуть ряд незручностей з цього приводу. За вказаних обставин просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явилася,надали заяву,в якій підтримала заявлені позовні вомоги, просили суд позов задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 підтримала заявлені позовні вомоги, просили суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення у пресі.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Квартира АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1998 року ( а.с.4).

Відповідно до будинкової книжки в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 -домовласник, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.5-10).

Позивачі вказують, що відповідач в грудні 2012 року виїхав до Росії, житловим приміщенням не користується,комунальні послуги не сплачує.

Вищезазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч.2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 15.04.2015 року ОСОБА_3 дав згоду на зняття його з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.13).

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивачі, як власники квартири, позбавлені можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв"язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано члена сім»ї - відповідача ОСОБА_3, який понад рік не проживає за вказаною адресою, його речей там немає. Через те, що відповідач в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся, позивачі змушені нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Причини відсутності відповідача не є поважними, домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власниками та відповідачем не було.

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 150,156 ЖК України, ст. ст.29,383, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11,15, 60,88 ЦПК України, керуючись ст.ст. 213-215,224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Татарінова О.А.