АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником за довіреністю ОСОБА_3, на ухвалу Солом»янського районного суду м.Києва від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів за договорами банківського вкладу.

Ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 10 листопада 2015 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто у зв»язку із невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Не погодившись із постановленою ухвалою, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість висновків суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на обставини в ній викладені.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та її повернення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 19 жовтня 2015 року Солом»янському районному суду м.Києва визначено підсудність цієї позовної заяви на підставі ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2015 року позовну заяву залишено без руху.

Підставами для залишення позовної заяви без руху, суд зазначив її невідповідність вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки у ній не зазначено підстав звернення до суду з позовом.

Окрім того, судом зазначено на неможливість застосування ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно із якою споживачі звільнялись від сплати судового збору за подання до суду позовів про захист їхніх прав. Суд першої інстанції виходив з того, що 01 вересня 2015 року набули чинності зміни у Закон України «Про судовий збір» і з нього були виключені пільги для споживачів. При цьому, суд також керувався висновками Конституційного Суду України у справі №4-зп, згідно із якими, якщо між законами існує колізія, то застосуванню підлягає той закон, який прийнято пізніше.

На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, представником позивача подана заява, у якій вона зазначає про наявність законодавчо закріпленого права щодо звільнення позивача від сплати судового збору.

Ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 10 листопада 2015 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто у зв»язку із невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Проте, такі висновки є помилковими.

01 вересня 2015 року набули чинності зміни до Закону України «Про судовий збір» згідно із якими виключено з ч.5 цього Закону з числа осіб, які звільняються від сплати судового збору, споживачів за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

В той же час, є діючою ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно із роз»ясненнями, що викладені у п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», із внесенням змін, що зумовлені змінами до Закону України «Про судовий збір», що набули чинності з 01 вересня 2015 року, оскільки стаття 5 Закону №3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 14 Закону України від 01 грудня 1994 року №226/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду", статтею 22Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статтею 22 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно із преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Закон України «Про захист справ споживачів» направлений на досягнення установленого Конституцією України державного обов»язку із захисту прав споживачів (ч.4 ст.42 Конституції України).

Закон України «Про судовий збір», в свою чергу, є процедурним (процесуальним) Законом, метою якого є визначення правових засад справляння судового збору, платників, об'єктів та розмірів ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Виключення із Закону України «Про судовий збір» пільг для споживачів не є виключенням їх з числа осіб, які мають певні пільги зі сплати судового збору, а також підставою нівелювати положення діючих Законів України, чи вважати їх такими, що суперечать цьому Закону.

Посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України №4-зп від 03 жовтня 1997 року, колегія суддів вважає помилковим, оскільки в розрізі висновків цього рішення, положення ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» слід вважати доповнюючою підставою ст.5 Закону України «Про судовий збір», а не як однопредметний нормативно-правий акт, яким врегульована тотожна сфера відносин.

Відтак, висновки суду щодо відсутності підстав для звільнення споживачів від сплати судового збору є помилковими.

Відповідно до ч.3 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником за довіреністю ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Солом»янського районного суду м.Києвавід 10 листопада 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов