Справа № 372/1304/15-ц
Провадження 4-с-20/15
ухвала

Іменем України

22 грудня 2015 року Обухівський районний суд Київськоїобласті в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник через свого представника звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову державного виконавця відділу виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Київ від 25.11.2014 року по ВП № 45592182 про арешт майна боржника, оскільки вважає її безпідставною та не законною, в зв»язку з тим, що державний виконавець виніс оскаржувану постанову у відсутність заяви стягувача про накладення арешту, не надав час для добровільного виконання рішення суду, порушив процедуру звернення стягнення на майно, не вчинив необхідних виконавчих дій щодо отримання інформації про наявність майна у скаржника.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 подану скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується розписками наявними при справі.

Суд вислухавши представника скаржника, перевіривши матеріали справи, та дослідивши копії матеріалів виконавчого провадження наявного у справі, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України вбачається, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено її права чи свободи.

В судовому засіданні судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27.12.2013 року по цивільній справі №2-1785/13 №372/5069/13ц первісний позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним договір суборенди № 20131006 від 29.01.2013 року та додаткову угоду № 1 від 01.04.2013 року до договору суборенди з часу його укладання. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 75623,06 грн.. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 40628,80 грн. Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рівних частинах судові витрати у 1163 грн.

Зустрічний позов ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_4 кошти у розмірі 80987,50 грн.. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 809 грн.

Зустрічний позов ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 кошти у розмірі 18095,06 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 229,40 грн.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 27 березня 2014 року рішення Обухівського районного суду від 27 грудня 2013 року в частині визнання недійсним договору суборенди від 29 січня 2013 року № 20131006 та додаткової угоди № 1 від 01 квітня 2013 року до договору суборенди від 29 січня 2013 року № 20131006 скасовано в цій частині, та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма лізинг» про визнання недійсним правочинів. В решті рішення залишено без змін.

На підставі вищевказаного рішення Обухівським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 372/5069/13-ц від 10.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 18324 грн. 60 коп.

За заявою стягувача від 21.11.2014 року про відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів забезпечення виконавчого провадження шляхом накладення арешту за виконавчим листом державним виконавцем Телявським А.М. державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45592182 від 25.11.2014 року.

Також 25.11.2014 року по ВП № 45592182 державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, які відповідно до супроводчого листа 25.11.2014 року за Вх. №2527/3 були направлені боржникові з зазначенням в ньому вимоги про сплату заборгованості.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» зазначається, що державний виконавець приймаючи до виконання виконавчий документ в постанові про відкриття виконавчого провадження вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусово із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. За заявою стягувача державний виконавець з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Тобто саме на стадії відкриття виконавчого провадження від оперативності дій державного виконавця залежить своєчасність та повнота виконання виконавчого документа, тому стягувачеві надається додаткова гарантія забезпечення його прав у виконавчому провадженні, що виявляється у вжиті державним виконавцем додаткових заходів щодо виконання виконавчого документа.

Згідно зі статтею 57 Закону України „Про виконавче провадження арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими ч. 2 цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.3 ст.387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З наявних матеріалів справи не вбачається порушення державним виконавцем прав, свобод чи законних інтересів скаржника при винесені оскаржуваної постанови, оскільки оскаржувана постанова була винесена на підставі чинного рішення суду, та на підставі заяви стягувача та яке на час винесення оскаржуваної постанови в добровільному порядку не виконано.

Враховуючи викладене, в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючисьст.ст. 383, 385, 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі в пятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя