Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1357/15-ц
Провадження № 2/499/538/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"16" листопада 2015 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі головуючого судді Погорєлова І.В. при секретарі Козаку Ю.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванівка Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 березня 2005 року померла мати позивачки ОСОБА_2.

Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Бузинове Іванівського району Одеської області .

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Жовтнева буд № 41 в с. Бузинове Іванівського району Одеської області, що розташований на земельній ділянці за тією ж адресою загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства. Вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_2 у приватну власність рішенням 10-ої сесії Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області ХХІІІ- скликання від 28.12.1999 року.

До державного нотаріуса позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, було заведено спадкову справу, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій № 718/02-31 від 01.10.2015 року.

Позивачка просить визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Жовтнева буд. № 41 в с. Бузинове Іванівського району Одеської області

Позивачка в судове засідання не зявилася, при цьому надала суду заяву, про слухання справи у її відсутність, у заяві зазначила, що на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача, у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у заяві відзначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково виходячи з наступного.

Судом встановлено , що 21 березня 2005 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Останнім місцем проживання ОСОБА_2 та місцем відкриття спадщини є с. Бузинове Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Жовтнева буд. № 41 в с. Бузинове Іванівського району Одеської області, що розташований на земельній ділянці за тією ж адресою загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства. Вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_2 у приватну власність рішенням 10-ої сесії Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області ХХІІІ- скликання від 28.12.1999 року.

Позивачка по справі ОСОБА_1 є донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки та свідоцтвом про укладення шлюбу.

Позивачка по справі є спадкоємицею за заповітом, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією заповіту та інформацією з нотаріальної контори .

Відповідно до ч.1 ст..1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Спадщину позивачка прийняла, оскільки своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину.

Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді житлового будинку позивачка не може в зв'язку з тим, що відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про нотаріат»,п.212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 20/5 від 03.03.2004р. необхідно пред'явити нотаріусу правовстановлюючій документ на житловий будинок.

Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ОСОБА_2 не оформила за життя право власності на вказаний житловий будинок, який станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним раніш законодавством (ст. 120 ЦК УРСР.

Житловий будинок, що входить у склад спадщини, був внесений у по господарську книгу та відносився до суспільної групи колгоспний двір, що підтверджується випискою з по господарської книги 9особовий рахунок 0461-5), долученою до матеріалів справи.

Згідно з положеннями статей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

У звязку з введенням Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені.

Згідно з п. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речовий прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мінюсті 18.07.2002 року за № 157/6445.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що ОСОБА_2 не була власницею даного житлового будинку.

Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Але при цьому слід зазначити, що судом було досліджено технічний паспорт (виготовлений станом на 14 вересня2015року) на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 41, вул.. Жовтнева село Бузинове відповідно до інвентаризаційної справи № 5150, та встановлено, що дійсно житловий будинок ( літ.А), веранда (літ.а), сарай ( літ.Б) та колодязь (ІІ) були споруджені в 1950 році та перебували у власності ОСОБА_2 та входили до складу майна колишнього колгоспного двору.

Стосовно інших складових даного житлового будинку слід зазначити, що прибудова (літ. а1), тераса(літ.а2), ганок, огорожа ( № 1-3) побудовані в 2007 році та гараж ( літ.В) в 2015 році, тобто після смерті ОСОБА_2

Аналізуючи зазначене суд приходить до висновку, що ті складові частини та надвірні будівлі , які збудовані після смерті спадкодавці, до складу спадщини не входять, у звязку із чим позов підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач , обґрунтовуючи свої вимоги, стосовно визнання права власності на спадкове майно , яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Жовтнева буд.№ 41 в с. Бузинове Іванівського району Одеської області (житловий будинок ( літ.А), веранда (літ.а), сарай ( літ.Б) та колодязь (ІІ) доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України та підлягають задоволенню.

За таких обставин суд вважає за можливе частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно .

Керуючись 16, 325, 328, 1216, 1218, 1225,1233,1236, 1261, 1268 ЦК України, п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування » № 7 від 30 травня 2008 р., ст.14,57,60, 212, 213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вулиця Жовтнева буд .№ 41 в с. Бузинове Іванівського району Одеської області (житловий будинок ( літ.А), веранда (літ.а), сарай ( літ.Б) та колодязь (ІІ).

В частині визнання права власності у порядку спадкування складових даного житлового будинку - прибудова (літ. а1), тераса(літ.а2), ганок, огорожа ( № 1-3) та гараж ( літ.В) - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3