Справа № 466/9799/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Львівгаз» про зобовязання до вчинення дій, -

у с т а н о в и в:

30.11.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Львівгаз», в якому просить зобовязати ПАТ «Львівгаз» скасувати та списати з особового рахунку № по квартирі АДРЕСА_1 дебіторську заборгованість в сумі 2157, 79 грн. у стягненні якої було відмовлено рішенням суду від 23.01.2004 р.

В обґрунтування вимог зазначив, що рішенням Галицького районного суду м. Львова 23.01.2004 року позов ПАТ «Львівгаз» до нього було задоволено частково та стягнуто 3930, 00 грн. заборгованості, в решті позову в стягненні в сумі 2157, 00 грн. було відмовлено. На думку позивача така заборгованість є безнадійною дебіторською заборгованістю, яка відповідно до пункту 4 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, підлягає списанню.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на підстави та мотиви викладенні у позові. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 який діє на підставі довіреності від 13.10.2015 р. в судовому засіданні проти позову заперечив посилаючись на мотиви наведені в письмових запереченнях поданих до суду. Просив у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_3 в ПАТ «Львівгаз» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

Згідно зі статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Зобов'язання відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Крім того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за спожитий природний газ та не визначено механізму його списання.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, та те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є невмотивованими та не підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з позивача слід стягнути 487 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави, оскільки такий збір не був сплачений під час подання заяви, а рішення ухвалене не на його користь

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_3 до ПАТ «Львівгаз» про зобовязання списати з особового рахунку № по квартирі АДРЕСА_1 дебіторську заборгованість в сумі 2157, 79 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 487,20 грн. судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_4