Категорія:27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

16 грудня 2015 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області Грушицький А.І., розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 вересня 2015 року в даній цивільній справі.

Ухвалою судді апеляційного суду Волинської області від 27 листопада 2015 року апеляційна скарга була залишена без руху і надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Підставою для залишення апеляційної скарги без руху стало те, що при подачі апеляційної скарги не було сплачено судовий збір.

Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху направлена відповідачу ОСОБА_2 27 листопада 2015 року для виконання за вказаною ним в апеляційній скарзі адресою.

Проте копія ухвали апеляційного суду не була вручена відповідачу, оскільки направлений конверт повернувся без вручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

На підставі наведеного та враховуючи, що за вказаною ОСОБА_2 адресою місця проживання він не отримує судових рішень, не повідомив суд про зміну місця проживання, приходжу до висновку про можливість застосування норми статті 77 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Відповідач ОСОБА_2, який подав апеляційну скаргу на судове рішення, протягом тривалого часу не вжив будь-яких заходів для виконання ухвали апеляційного суду від 27 листопада 2015 року про залишення його апеляційної скарги без руху, не цікавився станом провадження в даній справі, тому відповідно до ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 297 ЦПК України апеляційну скаргу слід вважати неподаною і повернути.

Керуючись ст.ст. 121, 297 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в даній справі вважати неподаною і повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Суддя