Справа № 444/1857/15 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/783/7511/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю відповідача ОСОБА_3 і його представника - адвоката Поваляєва П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 18 002 грн. 81 коп. та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що відповідно до наказу Львівського державного університету внутрішніх справ (далі - „Університет") від 06.08.2010 року відповідача було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання. 10.08.2010 року між Університетом (Виконавцем), ГУМВС України в Львівській області (Замовником) та відповідачем було укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (далі - „Договір"). Відповідно до п. 2.3.6 цього Договору відповідач був зобов'язаний у разі звільнення з органів внутрішніх справ після закінченні навчання до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі. Наказом ГУМВС України у Львівській області від 24.12.2014 № 669 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням (а.с. 2-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 18 002 грн. 81 коп. витрат, пов'язаних з навчанням в Університеті, та 243 грн. 60 коп. судових витрат (а.с. 33-34).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що після закінчення навчання він приступив до служби на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Жовківського районного відділу ГУМВС, а відтак вважає, що виходячи з положень п.2.3.6 та п. 3 Договору, порушення відповідачем обов'язку про відпрацювання трьох років не є підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця, оскільки відповідно до укладеного ним Договору виключними підставами для відшкодування відповідачем коштів є:

1.Дострокове розірвання Договору через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

2.Відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу внутрішніх справ після закінчення навчального закладу.

Вважає, що судом не було взято до уваги те, що на момент укладення Договору діяв Закон України „Про міліцію" в редакції від 27.07.2010 року, у якому не було норми про відшкодування у випадку звільнення за власним бажанням, і лише 26.06.2011 року статтю 18 цього Закону було доповнено нормою про відшкодування курсантами витрат Міністерству внутрішніх справ України, пов'язаних х їх утриманням у вищому навчальному закладі, у випадку звільнення їх за власним бажанням.

Вважає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення порушив його права, передбачені статтями 43 та 53 Конституції України, та не врахував рішення Конституційного Суду України від 04.03.2004 року за № 5-рп/2004, яким встановлено, що безоплатність освіти як конституційна гарантія реалізації права на освіту означає можливість здобуття освіти в державних і комунальних навчальних закладах без внесення плати у будь-якій формі, а також те, що відповідно до статті 1 Міжнародної конвенції „Про скасування примусової праці" № 105, що ратифікована Законом України від 05.10.2000 року № 2021-ІІІ, Держава зобов'язується скасувати обов'язкову працю і не вдаватись до будь-якої її форми.

Довідку-рахунок № 2 від 05.05.2015 року, подану позивачем в обгрунтування розміру понесених витрат, не вважає належним та допустимим доказом, оскільки вважає, що ця довідка не є документом, який підтверджує понесені витрати.

Звертає увагу на те, що ст. 18 Закону України „Про міліцію" встановлено, що курсанти витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відшкодовують саме Міністерству внутрішніх справ України, а відтак вважає, що даний позов мав би подаватися згаданим Міністерством або його структурним підрозділом - ГУМВС України у Львівській області, як стороною Договору та підпорядкованою структурою Міністерства (а.с. 37-41).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» (далі - Порядок).

Відповідно до ст. 3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою.

У ст. 2 Порядку визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з:

- грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням;

- перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу;

- оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Порядку у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх здійснюється в судовому порядку.

Судами встановлено, що наказом ректора Львівського державного університету внутрішніх справ № 297 від 06.08.2010 року ОСОБА_3 зараховано з 10 серпня 2010 року курсантом 1 курсу денної форми навчання за державним замовленням згаданого Університету (а.с. 4).

10 серпня 2010 року між Університетом, ГУ МВС України у Львівській області та ОСОБА_3 було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до пунктів 2.3.6, 3.2 цього договору ОСОБА_3 зобов'язувався відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (а.с. 5-6).

Наказом ГУ МВС України у Львівській області № 669 о/с від 24 грудня 2014 року ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням (а.с. 7).

Згідно з довідкою-розрахунком Університету від 05.05.2015 року сума витрат, яка підлягає до утримання з ОСОБА_3 за час його навчання в Університеті за період з серпня 2010 року по лютий 2014 року, становить 18 002 грн. 81 коп. (а.с. 8).

Відповідно до пункту 11 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14 лютого 2008 року № 62 (далі - „Положення") вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС.

Кошти на навчання виділяються із державного бюджету України, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України.

Бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства (п.9.9. Положення).

Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС (п. 9.10. Положення).

Згідно з п.2.3 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, сума відшкодування витрат на утримання під час навчання курсантів відображається у наказі про його звільнення та вноситься до книги обліку нестач вищого навчального закладу.

Таким чином, розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для підготовки спеціалістів органів внутрішніх справ, є Університет, а кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, відшкодовуються МВС України або підпорядкованим йому підрозділам, яким у даному випадку виступає Університет.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за результатами розгляду цивільних справ з аналогічних правовідносин (а.с. 11, 64-68).

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі встановлених обставин дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов'язаних з навчанням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що задовольняючи позов суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: