АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Матійчук Г.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Шпирук О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_2 не є іпотекодержателем квартири, оскільки відповідно до Додаткової угоди про внесення змін до договору іпотеки від 19 вересня 2014 року права іпотекодержателя від ОСОБА_2 перейшли до ОСОБА_4 у зв'язку з уступкою останній ОСОБА_2 прав витребування грошових коштів у ОСОБА_3 За змістом вказаної додаткової угоди зміна Іпотекодержателя за договором та Державна реєстрація в реєстрі речових прав буде здійснена після повного розрахунку ОСОБА_4 (Позикодавець) з ОСОБА_2( Первісний позикодавець) за договором позики. Суд першої інстанції не дав належної оцінки витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, індексний номер 10043063, від 26 вересня 2013 року, та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 44728738 від 29 вересня 2015 року. За даними документами ОСОБА_2 є іпотекодержателем нерухомого майна, з приводу якого виник спір.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання представник ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві, ОСОБА_3 не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 703 080 грн., що на момент укладення договору становить еквівалент 86 800 доларів США по курсу 8,10 грн. за 1 долар США, на строк до 26 травня 2014 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 3834 (а. с. 8-11).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 26 вересня 2013 року між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 3835. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_3 передав в іпотеку ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1. У зв'язку з посвідченням даного договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна (а. с. 12-20).

В подальшому сторонами неодноразово вносилися зміни до договору позики та договору іпотеки шляхом укладення додаткових угод.

19 вересня 2014 року між ОСОБА_2 (первісний позикодавець), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (позикодавець) було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору позики, посвідченого 26 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. за реєстровим №3834. Умовами договору передбачено, що ОСОБА_2 уступає, а ОСОБА_4 набуває всіх прав та приймає на себе витребування грошових коштів у ОСОБА_3.(а. с. 124-125).

Також, 19 вересня 2014 року між ОСОБА_2 (первісний іпотекодержатель), ОСОБА_3 (іпотекодавець) та ОСОБА_4 (іпотекодержатель) було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 26 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. за реєстровим №3836. Відповідно до п. 1 договору первісний іпотекодержатель уступає, а новий іпотекодержатель набуває всіх прав та приймає на витребування нерухомого майна в якості забезпечення зобов'язання за договором іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1 (а. с. 133-134).

17 січня 2014 року в рамках примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарської І.А. № 13 від 15 січня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 заборгованості в розмірі 586126,69 грн. (ВП №41549253) головним державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Ковалем В.В. було винесено постанову про накладення арешту та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_3 (а .с. 33).

Посилаючись на те, що накладення державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві арешту на квартиру, яка є предметом іпотеки, порушує її право іпотекодержателя перед наступними стягувачами на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту квартири АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, виходячи з того, що позивач не є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Звільнення арештованого державним виконавцем майна, яке є предметом іпотеки, є одним із засобів юридичного захисту іпотекодержателя, який не є стороною виконавчого провадження. Вимоги іпотекодержателя про звільнення майна з-під арешту, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт.

Як убачається з постанови головного державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві Коваля В.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 січня 2014 року боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_3, стягувачем - ОСОБА_7

Заявляючи вимоги про звільнення з-під арешту квартири АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки та належить ОСОБА_3, ОСОБА_2 не заявила позовних вимог до особи, в інтересах якої накладено арешт головним державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві.

Оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав недоведеності законності вимог, ухвалене рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 з підстав заявлення вимог не до усіх учасників спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді