Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №328/77/15ц Головуючий у 1 інстанції:
№ провадження 22ц/778/6460/15 ОСОБА_1
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Онищенка Е.А.

ОСОБА_3

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 68800 грн. та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що 31 серпня 2014 року вона позичила відповідачу 70000 грн. строком до 01.12.2014 року. На підтвердження цього видано розписку. У встановлений строк відповідач борг не повернула. Згідно розписки позивач частково отримала від відповідача кошти в сумі 1200 грн. неповернутою залишилася сума боргу, що становить 68800 грн., яку позивач просить стягнути, а також понесені нею судові витрати.

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсною розписку складену нею від 31.08.2014 року про отримання від ОСОБА_6 в борг 70000 грн.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що 10.09.2012 року вона була прийнята на роботу продавцем до ФОП ОСОБА_7 по трудовому договору. Після чергової інвентаризації в серпні 2014 року, яка здійснюється дружиною роботодавця ОСОБА_6 за участю працівників, виявилася недостача в сумі 210 000 грн.

В той же день ОСОБА_6 почала вимагати від неї написання розписки, де б було вказано про борг у розмірі 70000 грн.

Аналогічні розписки відповідач примусила написати й інших продавців магазину. Позивач відмовилася, після чого роботодавець та його дружина почали здійснювати на неї тиск та погрожувати. Внаслідок цього вона змушена була написати зазначену боргову розписку. Поступово стосунки між сторонами налагодилися, а тому позивач вважала, що інцидент стосовно недостачі вичерпаний. Суми вказані в розписці, це її заробітна плата за жовтень 2014 року, а не розрахунок по борговій розписці від 31.08.2014 року, як можна зрозуміти з її змісту і яка підписана нею, внаслідок ведення її в оману. Тому, ОСОБА_4 просить задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 борг в сумі 68800 грн. та судові витрати.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 31 серпня 2014 року відповідач власноруч написала розписку про те, що вона взяла та зобовязується повернути позивачу 70000 грн. до 1.12.2014 року.

Оскільки зміст розписки містить всі відомості щодо істотних умов та вимог передбачених ст. 1046 ЦК України, суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами виникли боргові зобовязання, а саме укладено договір позики.

Крім того, боргові зобовязання між сторонами підтверджуються також розпискою, згідно якої відповідач повернула позивачу 31.10.2014 року 1000 грн. та 16.10.2014 року - 200 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що боргову розписку було написано відповідачем всупереч її волі та внаслідок психологічного тиску, судом першої інстанції перевірялись але ніяких доказів на їх підтвердження суду не надано.

Таким чином висновок суду про стягнення з відповідача суми боргу на користь позивача є доведеним і рішення суду в цій частині скасуванню не підлягає.

Не підлягає скасуванню і рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання правочину недійсним, оскільки належних доказів передбачених законом на його підтвердженні не надано.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо посилання на пояснення свідків, оскільки суперечать вимогам ст. 1051 ЦК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити, а рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: