У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13 листопада 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 надано грошові кошти у розмірі 1 450 000 грн. на споживчі цілі, зі строком повернення до 12 листопада 2018 року, зі сплатою 21 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3, 13 листопада 2006 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилась заборгованість у сумі 1 157 830 грн 66 коп., яка була стягнута з відповідача ОСОБА_3 рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2012 року.

Вказуючи, що відповідачем ОСОБА_3 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2012 року про стягнення заборгованості не виконується, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів із дітьми із вказаної квартири.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.

Звернуто стягнення на квартиру № 1, яка знаходиться по просп. Героїв Сталінграда, 10-а, корпус 6 в м. Києві, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ АБ «Укргазбанк» у сумі 1 648 345 грн 39 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 1 157 830 грн 66 коп.; по процентам - 352 083 грн 49 коп.; пені - 16 431 грн 24 коп., штрафу - 122 тис. грн, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині залишення в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року щодо відмови в задоволенні позовних вимог про виселення всіх відповідачів з квартири АДРЕСА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору згідно зі ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині виселення.

Судами встановлено, що 13 листопада 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 надано грошові кошти у розмірі 1 450 000 грн., зі строком повернення до 12 листопада 2018 року, зі сплатою 21 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладеним між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3, 13 листопада 2006 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість у сумі 1 157 830 грн 66 коп., яка була стягнута з відповідача рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2012 року.

Проте відповідачем рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2012 року про стягнення заборгованості не було виконано.

Згідно з пунктом 6.1. договору іпотеки від 13 листопада 2006 року, укладеного між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов кредитного договору.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що у зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору згідно зі ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судами також встановлено, що ОСОБА_3 в іпотеку ПАТ АБ «Укргазбанк» передано квартиру АДРЕСА_1, яка була придбана не за рахунок коштів отриманих у кредит.

У зазначеній квартирі проживають та зареєстровані: ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_4 та їх діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм, якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбане не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції вірно застосував до спірних правовідносин норми ст. 109 ЖК Української РСР та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо виселення, дійшов правильного висновку щодо безпідставності вказаних позовних вимог.

Зазначені висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.В. Ступак