УхвалА

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (далі - ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 17 грудня 2012 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.) в особі директора ТА АллВі Тур, що діє за дорученням товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюз Тревел» та ОСОБА_4 було укладено договір на туристичне обслуговування, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 зобов'язалась забезпечити надання комплексу посередницьких послуг з реалізації туристичного продукту - туристичної поїздки до Індії, штату ГОА терміном 12 діб з 22 грудня 2012 року по 3 січня 2013 року. Вартість туристичних послуг становила 14 091 грн. Цього ж дня було укладено додаткову угоду про розстрочення платежу, за умовами якої останній взяв на себе зобов'язання щодо сплати платежів за договором згідно пакету фінансування Lease IT Трійка - Туризм. Відповідач здійснив частково оплату за додатковою угодою у день її укладення у розмірі 5 218 грн 88 коп. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору утворилась заборгованість, яку відповідач відмовився сплатити у добровільному порядку.

Право вимоги вказаних платежів за договором відступлено на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» на підставі договору про участь туристичної компанії в програмі «Тур у розстрочку» від 7 травня 2012 року.

Ураховуючи викладене та збільшивши позовні вимоги, ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором на туристичне обслуговування у розмірі 19 415 грн 73 коп, яка складається з: основної суми заборгованості - 10 437 грн 78 коп, штрафних санкцій у розмірі 8 977 грн 95 коп., та судовий розбір у розмірі 229 грн 40 коп.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» заборгованість за договором на туристичне обслуговування у розмірі 10 437 грн 78 коп. та штрафні санкції за прострочення платежів у розмірі 8 977 грн 95 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Суди, задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те що ОСОБА_4 порушив умови договору на туристичне обслуговування та додаткової угоди до нього, допустив заборгованість, яка підлягає стягненню. Розмір заборгованості судами визначено з урахуванням умов договору та вимог закону.

Крім того, у силу ч.3 ст.61 ЦПК України суди вірно врахували преюдиційні обставини встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 3 грудня 2013 року про відмову ОСОБА_4 у визнанні недійною додаткової угоди до договору на туристичне обслуговування.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2015 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта