Номер провадження 2/754/1251/15
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19 серпня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участі секретаря Чернишової А.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, шляхом позбавлення права користування жилим приміщенням та виселення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, шляхом позбавлення права користування жилим приміщенням та виселення. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири. Відповідач по справі є її сином, якого вона всиновила. ОСОБА_3 веде антисоціальний спосіб життя, в п'ятнадцятирічному віці здійснив крадіжку, за що був засуджений, з п'ятнадцяти років зустрічається з жінками старшими від нього за віком зловживає спиртними напоями, практично не працює, не несе витрати по сплаті комунальних послуг, порушує громадський порядок і умови нормального співжиття, принижує її, спілкується з нею виключно нецензурною лайкою та погрожує її здоров'ю та життю.

Під час розгляду справи позивач неодноразово змінювала позовні вимоги. Позовні вимоги в первісній редакції від 15.10.2014 року, позивач просила виселити відповідача у зв'язку з неможливістю спільного проживання через зловживання спиртними напоями, образами та погрозами, та просила вселити в іншу квартиру, посилаючись на те що син не працює у зв'язку з чим вона втрачає право на субсидію. 16.02.2015 року позивач змінила позовні вимоги та просила суд визнати відповідача, таким, що втратив право проживання в квартирі у зв'язку з тим, що у спірній квартирі не проживає більше року без поважних причин, після витребування необхідних доказів за клопотанням позивача, які надійшли на адресу суду 29.07.2015 року змінила позовні вимоги та подала позовну заяву в редакції про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, шляхом позбавлення права користування жилим приміщенням та виселення

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги. Позивач суду пояснила, що син то проживає в квартирі то не проживає, тобто вдень він знаходиться дома, а на ніч іде до жінок. Вимагає в неї кошти на проживання, харчується її продуктами. Є комп'ютерозалежним, постійно грає ігри на комп'ютері, через що стає агресивним. Зловживає спиртними напоями, принижує її, зокрема називає «бабусею». Вважає необхідним щоб суд задовільнив позовні вимоги, оскільки відповідач повинен зрозуміти необхідність влаштовуватись на роботу та забезпечувати себе.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що оскільки відповідач веде антисоціальний спосіб життя, після засудження не виправився - не влаштовується на роботу, своєю поведінкою створює неможливі умови для спільного проживання позивачу, яка є власником квартири.

Відповідач в судове засідання не з'явився про розгляд справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не надходило, тому суд у відповідності до вимог ст.. 224-226 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, позивач та представник позивача не заперечували проти такого порядку розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, шляхом позбавлення права користування жилим приміщенням та виселення - задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.2).

Відповідач ОСОБА_3 є сином позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією рішення про всиновлення (а.с.4,5).

Відповідно до акту, виданого ОСББ «Харчовик» ОСОБА_2 тимчасово не проживав за адресою АДРЕСА_1 з початку серпня до середини грудня 2014 року ( а.с. 53).

Відповідно до висновків: від 12.02.2013 року по ЄО № 1509/5198 від 07.02.2013 року; від 15.03.2013 року по ЄО № 2780/9879 від 12.03.2013 року; від 24.04.2013 року по ЄО №4199/14892 від 17.04.2013 року; від 28.05.2013 року по ЄО № 5765/19812 від 20.05.2013 року; від 06.06.2013 року по ЄО № 5348/20961 від 27.05.2013 року; від 10.07.2013 року по ЄО№6757/26012 від 28.06.2013 року; від 02.07.2013 року по ЄО № 5975/23752 від 14.06.2013 року; від 15.08.2013 року по ЄО № 33595/8893 від 13.08.2013 року; від 19.11.2013 року по ЄО № 47941/12571 від 12.11.2013 року; від 16.12.2013 року по ЄО № 13773/52488 від 11.12.2013 року; від 21.12.2013 року по ЄО № 13898/52945 від 14.12.2013 року - проведеною перевіркою не підтверджені обставини, що слугували викликом та жодних осіб до відповідальності не притягнуто (а.с.221-229).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Данною статтею цивільно-процесуального законодавства на кожну із сторін покладено обов'язок довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Тобто, цивільне законодавство надає кожній особі право на захист її порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном - не надає суду докази, які перешкоди здійснюються відповідачем позивачу у володінні, користуванні та розпорядженні належною їй квартирою, у зв'язку з чим полягає захисту порушене право.

За правилами ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Правилами ст. 156 цього Кодексу визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним жилим приміщенням.

Главою 32 Цивільного кодексу України регулюється право користування чужим майном, зокрема ст. 405 ЦКУ передбачено що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи наведені норми закону, беззаперечно вбачається, що законодавець захищає не лише право власника на належне йому житло, а й право членів сім'ї цього власника на користування належним власнику житлом та підставами для визнання члена сім'ї втратившим право користування даним майном передбачено - або у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, або якщо це встановлено домовленістю між членом сімї і власником житла або законом.

Позивачем, в обґрунтування позовних вимог як обставина для визнання сина втратив ним право на користування житлом не зазначається жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин визначених законом, а також судом вони не встановлені під час розгляду справи, для можливості визнати сина позивачки таким, що втратив право на користування належною позивачу квартирою.

Відповідно до ст. Статтею 157 ЖК України визначено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 116 Житлового кодексу України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого

приміщення.

Позивачем суду не надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження своїх доводів щодо неналежної поведінки відповідача, порушень громадського порядку, вчинення психічного насильства в сімї (погроз, образ та т.і.) - зокрема, доказів визнання відповідача винним у вчиненні вказаних дій, зловживання спиртними напоями - зокрема, перебування на обліку у лікаря нарколога і т.і., більше того, вказані доводи і не підтвердились показами самої позивачки наданими в судовому засіданні, та матеріалами проведених перевірок за викликами позивача, які не знайшли підтвердження в ході перевірок проведених працівниками міліції.

Отже, за даними наданих суду доказів, проаналізувавши усі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати пов'язані з розглядом справи відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 405 ЦК України, ст.ст. 116, 150, 156, 157, 160, 163, ЖК Української РСР, ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, шляхом позбавлення права користування жилим приміщенням та виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.08.2015 року.

Суддя: Н.Г.Таран