У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Управління у справах міграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Харківській області, про надання дозволу на перетинання дитиною кордону України, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 5 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просила надати дозвіл на перетин кордону України її сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною повноліття без дозволу та супроводу його батька ОСОБА_4 та надати дозвіл для оформлення документів, необхідних для перетину кордону, без згоди батька.

На обґрунтування позову зазначала, що після розірвання шлюбу з відповідачем сина залишено на її вихованні за рішенням суду. Відповідач без будь-яких мотивів відмовляє у наданні дозволу на виїзд дитини за межі України, хоча є потреба в цьому. Зазначала, що необхідність виїзду обумовлена відвідуванням родичів, які проживають в Росії, відпочинком, а також необхідністю поглиблення освітнього та культурного розвитку сина, який є учнем школи мистецтв. Просила позов задовольнити.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 5 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 28 січня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачка не надала доказів на підтвердження заявлених вимог.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що вимога позивачки про надання на майбутнє постійного дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, без обмеження будь-яким строком і без зазначення країни, в яку дозволяється виїзд дитини, не узгоджується з нормами Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, та виключає дотримання рівних прав і обов'язків батьків у вихованні дитини.

Колегія суддів вважає, що такі висновки є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджується з нормами процесуального права.

Судами установлено, що сторони перебували у шлюбі з 7 серпня 1999 року до 31 березня 2010 року, від спільного проживання мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. На час пред'явлення позову дитині виповнилося 12 років і він проживає з матір'ю.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб/уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про те, що вимога ОСОБА_3 про надання на майбутнє постійного дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, без обмеження будь-яким строком і без зазначення країни, в яку дозволяється виїзд дитини, не узгоджується з нормами матеріального та процесуального права.

Отже, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 28 січня 2015 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик