Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/2651/15-ц
30.06.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Нікушина В.В.,
при секретарі Сокиран І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 07 червня 2008 року ОСОБА_2 отримала від нього в борг грошові кошти у розмірі 2 500, 00 грн. Відповідачка власноруч написала розписку, відповідно до якої зобов'язалася повернути кошти до 01 вересня 2008 року. З моменту отримання відповідачкою даних коштів, свого зобовязання ОСОБА_2 не виконала. На сьогоднішній день гроші йому не повернуті. Тому просив стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 2 500,00 грн, відсотки за користування коштами 7 250 грн.
У судове засідання позивач не з`явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
У судове засідання відповідачка не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
З урахуванням заяви позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
При розгляді справи судом встановлено, що 07 червня 2008 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримала у борг грошові кошти у розмірі 2 500, 00 грн.
Отримані в борг кошти ОСОБА_2 зобовязувалася повернути до 01 вересня 2008 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається
Ст. 526 КЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.
Порушення зобовязання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Нацбанку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З огляду на те, що ОСОБА_2 за розпискою повинна була повернути гроші в строк до 29 березня 2008 року, то з цього часу вона вважається такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом.
Відповідно до офіційних даних НБУ на момент настання обов'язку відповідачки повернути борг, діяла облікова ставка 6,5 %.
Таким чином, розмір боргу з урахуванням процентів за період прострочення( а саме за 60 місяців, тобто з 01.01.2010 року по 01.01.2015 року) склав 9 750,00грн (60міс.*6,5 %* 2500,00 грн).
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу з урахуванням нарахованих відсотків у сумі 9 750,00 грн.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору. Тому позовні вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням процентів підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 526,536, 610 ЦК України та ст.ст.88, 208, 213-215, 294 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, що зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 користь ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 - суму боргу в розмірі 9 750 грн 00 коп ( дев`ять тисяч сімсот пятдесят грн), яка складається із суми основного боргу 2 500,00 грн (дві тисячі пятсот грн.), нарахованих відсотків 7 250 грн 00 коп (сім тисяч двісті пятдесят грн.).
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у розмірі 243, 60 грн. (двісті сорок три грн. шістдесят коп.).
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя