Справа № 466/3183/15 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/6489/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Бохонко Е.Р.

З участю: відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, 3-ої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення порушень правил благоустрою території,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Зобов»язано ОСОБА_2, П»яткова ОСОБА_8, ОСОБА_7 демонтувати самовільно збудовану огорожу на прибудинковій території будинку №8 по вул. Шеремети у м.Львові, позначену №4 на плані присадибної ділянки №8 по вул.Шеремети у м.Львові від 30.05.2011 року та самовільно збудований сарай, позначений літерою «В» на плані присадибної ділянки №8 по вул.Шеремети у м.Львові від 30.05.2011 року.

В решті позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_2, П»яткова ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір з кожного по 81,20грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції не враховано, що у відповідності до п.1.6.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.11.2011 року №835 самочинним будівництвом є влаштування будь-якої огорожі (крім тимчасової переносної або декоративної) на земельній ділянці, яка не знаходиться у користуванні на умовах оренди або не належить на правах приватної власності фізичній або юридичній особі, проведення будівництва або наявність на ній будівельних матеріалів. Згідно з п.3.2 Положення про порядок влаштування огорож у м.Львові висота огорожі повинна відповідати вимогам СН-441-72*, але не перевищувати 2,0 м від рівня поверхні землі (не враховуючи висоту огорожі, що служить підпірною стіною). У зв»язку з цим, декоративна огорожа квітника не є нерухомим об»єктом, а відтак положення ст.376 ЦК України не поширюється на ці правовідносини. Щодо сараїв за адресою м. Львів, вул. Шеремети, апелянт зазначає, що такі збудовані в 1953-1955 роках, а відтак на них не поширюються вимоги ДБН. Щодо недотримання протипожежних норм згідно ДБН, зазначає, що сама позивачка ОСОБА_5 не дотрималася відстаней шляхом самочинно прибудованим тамбуром площею 13,0 кв. м. до АДРЕСА_1 тим самим зменшила відстань від сараїв до прибудови. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками житлового будинку №8 вул.Шеремети у м.Львові. Позивачці ОСОБА_5 та членам її сім»ї належить квартира №1, відповідачка ОСОБА_2 проживає із членами своєї сім»ї у приватизованій квартирі АДРЕСА_2. (а.с.15-17). Житловий будинок №8 вул.Шеремети перебуває на балансі ЛКП «Балатон-409» і складається з двох приватизованих квартир.

Згідно довідки №3/7023 від 29.05.2015 року ( матеріали інвентаризаційної справи) за будинком №8 вул.Шеремети у м.Львів закріплена земельна ділянка площею 349,5 кв.м згідно рішення виконкому Львівської міської ради народних депутатів від 13.10.1953р. № 1503.

Звертаючись в суд з позовом про знесення самочинно влаштованої огорожі та сараю під літ. «В» позивачка ОСОБА_5 мотивує свої вимоги тим, що відповідачі самовільно поставили огорожу та побудували сарай чим порушуються її права та права членів сім»ї через неможливість напряму заїхати на подвір»я прибудинкової території.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки ОСОБА_5, районний суд виходив із вимог ст.376 ч.1 ЦК України, п.1.2 положення «Про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові» затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №406 від 06.05.2005 року ( із змінами і доповненнями внесеними рішенням виконкому №1224 від 18.11.2005 року) згідно чого житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Із матеріалів інвентаризаційної справи житлового будинку №8 вул. Шеремети у м.Львові вбачається, що спірні об»єкти: огорожа, сарай «Б», сарай «В», уборна «Уб.» рахуються по даних інвентаризаційної справи з 1953-1955 років.

Згідно пояснень ОСОБА_2 така проживає у кв. №2 з 1948 року. Житловий будинок №8 по вул..Шеремети у м.Львові в період з 1948-1953 роки повністю належав родині ОСОБА_6. Брат відповідачки ОСОБА_6 проживає у житловому будинку №8 вул.Шеремети у м.Львові з 1951 року. Згідно пояснень відповідачки, дерев»яну огорожу на прибудинковій території встановив її батько у 1953-1955 роках і така відділяла квітник. Огорожа немає облаштованого на земельній ділянці бардюра із відповідним замощенням, є переносною. В 1970 роках дерев»яна огорожа замінена на декоративно-сітчастий метал. Зазначене підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи.

Позивачка по справі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає у квартирі №1 з 1995 року. На час приходу ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_3 огорожа, сараї «Б», «В» та уборна «Уб», яка є у користуванні жильців будинку є діючі та існували відповідно до довідки ЛКП «Балатон-406» та матеріалів інвентаризаційної справи як самовільно облаштовані допоміжні приміщення. Квартира №2 у якій проживає відповідачка із сім»єю немає комунальних вигод.

Постановляючи рішення, суд не врахував, що у відповідності до п.1.6.1 положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835 самочинним будівництвом є влаштування будь-якої огорожі ( крім переносної або декоративної) на земельній ділянці, яка не знаходиться у користуванні на умовах оренди або не належить на правах приватної власності фізичній або юридичній особі, проведення будівництва або наявність на ній будівельних матеріалів.

Так як декоративна огорожа немає замощеного у землю бетонного бардюру, є переносною, тому відповідно до ст.376 ЦК України вона не відноситься до самочинного будівництва.

Враховуючи те, що сараї «Б», «В» за адресою м.Львів вул..Шеремети 8 зовнішніми розмірами 4,30х 2,90 та 3,20х 3,90 рахуються у матеріалах інвентаризаційної справи з 1971 року, побудовані у 1953-1955 роках не є самовільно побудовані (а.с.33). Відповідно до п.1.6 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна» затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127, на житлові будинки, запроектовані, побудовані відповідно до норм СНиП 2.08.01-89, вимоги Державних будівельних норм В.2.2-15-2005 не поширюються.( а.с.33).

Згідно приписів ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» прибудинкова територія є об»єктом благоустрою населеного пункту.

Співвласники житлових будинків повинні брати участь у благоустрої прибудинкової території, у затратах для цього, оскільки таке пов»язане з утриманням будинку та прибудинкової території, є середовищем життєдіяльності людини, запорукою здоров»я, санітарного та епідеміологічного благополуччя населення. Балансоутримувач житлового будинку зобов»язаний сприяти тому, щоб житловий будинок та прибудинкова територія відповідали всім діючим будівельним, санітарним нормам, вимогам благоустрою, а не домагатися складеними актами руйнувати належне.

Відповідно до ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду та постановлення нового.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні її позову повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді А. В. Ніткевич

ОСОБА_9