Номер провадження: 22-ц/785/6091/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: позивачки ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на усунення недоліків товару та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

19 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, який згодом уточнила, обґрунтовуючи вимоги тим, що за договором купівлі-продажу від 05 січня 2011 року вона придбала у відповідача ОСОБА_4 належний йому житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, проспект Незалежності, 4 за 500000 грн. з відстроченням платежу, повністю розрахувавшись 10 травня 2011 року. Одночасно за договором купівлі-продажу була придбана у відповідача земельні ділянка за цією ж адресою за 700000 грн. з розстрочкою платежу залишку суми в розмірі 104000 грн. до 30 грудня 2012 року. В договорі купівлі-продажу будинку було зазначено, що недоліків або дефектів, що перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням, на момент огляду виявлено не було і будинок приймається у технічному стані, придатному для використання за цільовим призначенням. Після заселення будинку виявилось, що в ньому занадто низка температура, незважаючи на максимально можливу інтенсивність опалення, весною 2011 року вона замінила всі вікна будинку на металопластикові, але з настанням зими 2012 року температура в будинку не піднімалась вище 14 градусів, на стінах житлових приміщень, підвалу появились сирість, грибок. Внаслідок допущених при будівництві порушень положень ДБН В.2.6.:2006 «Теплова ізоляція будівель» щодо теплоізоляції зовнішніх стін будинку, підвального та дахового перекриття необхідно утеплити зовнішні стіни, підвальне та дахове перекриття, вартість усунення вказаних недоліків становить 103380 грн. Вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією відшкодувати витрати на усунення недоліків в рахунок залишку боргу по розрахунку за договором купівлі-продажу земельної ділянки в розмір 104000 грн., але він ухиляється від спілкування з нею, що призвело до необхідності звернення до суду.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 67, 678, 679, 680, 681 ЦК України, позивачка ОСОБА_3 остаточно просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 103380 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1154, 70 грн. (1040 грн. +114, 70 грн.), на проведення первісної експертизи в сумі 4039, 20, на проведення додаткової експертизи -1885,44 грн., по сплаті висновків спеціаліста в сумі 800 грн. та на правову допомогу в сумі 5000 грн., а всього 7879,34 грн. (т. 1, а.с. 3-5, 145).

Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечував й в своїх усних та письмових поясненнях зазначав, що після укладання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки він в цей же день передав покупцю ключі від будинку, документи та все, що знаходилось в будинку, згідно домовленості. У встановлений строк до 30 грудня 2012 року покупець ОСОБА_3 відмовилась від остаточного розрахунку за земельну ділянку в розмір 104000 грн., тому 12 лютого 2013 року він звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором купівлі-продажу. Не маючи намір повертати борг, ОСОБА_3 в свою чергу звернулась 19 лютого 2013 року з позовом до нього про відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У цьому будинку він прожив з родиною більш 10 років й не було проблем з температурним режимом у будинку в зимовий період, не було сирості та грибка на стінах. Стіни будинку побудовані з каменя-ракушняка товщиною 40 см + штукатурка всередині та зовні. Після придбання будинку ОСОБА_3 самостійно демонтувала у всьому будинку подвійні деревяні вікна та встановили металопластикові, з північної сторони будинку замість вікна прорубала та вставила двостулкові пластикові двері, збільшивши отвір, з південної сторони будинку добудувала балкон замість вікна, прорубала та вставила двостулкові пластикові двері, збільшивши отвір, кріпленням вікон та дверей послужила лише монтажна піна, що порушило герметичність будинку. Крім того, ОСОБА_3 демонтувала всю систему опалення будинку, замінила радіатори, муфти, згони, котел опалення. Тому ОСОБА_3 сама створила умови для пониження температури будинку. Товщина стін у літній кухні, де живуть батьки ОСОБА_3, 20 см, система опалення кухні не змінена, але їм взимку не холодно, нема сирості і грибка (т.1, а.с. 88-95).

12 лютого 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3Ю, про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_3 у встановлений строк до 30 грудня 2012 року відмовилась від остаточного розрахунку за земельну ділянку в розмірі 104000 грн., тому він вимушений звернутись до суду за захистом свого права. Позивач ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на його користь 208000 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2080 грн. та на правову допомогу в сумі 4000 грн. (т.2, а.с. 2-3).

Відповідачка ОСОБА_3 визнала позов ОСОБА_4 частково в розмірі 104000 грн.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 березня 2013 року цивільна справа за позовом ОСОБА_3 та цивільна справа за позовом ОСОБА_4 обєднані в одне провадження за №/509/618/13-ц (т.2, а.с. 31).

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено. Суд стягнув з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки у відшкодування витрат на усунення недоліків житлового будинку 103380 грн. та судові витрати в розмірі 9759,34 грн.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Суд стягнув з відповідачки ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 104000 грн. та судові витрати в розмірі 104000 грн.

Суд припинив зобовязання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 та зобовязання ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 внаслідок зарахування зустрічних однорідних грошових вимог в розмірі 103380 грн. та встановив, що дане рішення суду підлягає виконанню шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 остаточної заборгованості за договором купівлі-продажу від 05 січня 2011 року в розмірі 620 грн. (т.1, а.с. 194-198).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на його користь 104000 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2080 грн., на правову допомогу в сумі 4000 грн., по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 920 грн., у задоволенні позову ОСОБА_3 Т,Ю. відмовити, мотивуючи тим, що судом порушені норми матеріального та цивільного права (т.1, а.с. 203-206).

В запереченні на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_3 просить скаргу відхилити у звязку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_4, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно із ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1 та 2 ст. 673 ЦК України передбачено,що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобовязаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

У частині 1 ст. 678 ЦК України зазначено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Як вбачається із ст. 601 ЦК України зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором купівлі-продажу від 05 січня 2011 року позивачка ОСОБА_3 придбала у відповідача ОСОБА_4 належний йому житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, проспект Незалежності, 4, за 500000 грн. з відстроченням платежу, повністю розрахувавшись 10 травня 2011 року (т.1. а.с. 7-11, 12, 13).

Одночасно за договором купівлі-продажу позивачка ОСОБА_3 придбала у відповідача земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок, за 700000 грн. з розстрочкою платежу залишку суми в розмірі 104000 грн. до 30 грудня 2012 року (т.1, а.с. 15-16, 17,18).

У встановлений строк до 30 грудня 2012 року покупець ОСОБА_3 не провела остаточний розрахунок за земельну ділянку в розмір 104000 грн., що визнається сторонами у справі.

Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов від 23 лютого 2013 року у житловому будинку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, проспект Незалежності, 4, на стінах приміщень кухні та у двох кімнатах виявлені плями вогкості та наявний запах цвілі (т.1, а.с. 82).

Відповідно до результатів мікробіологічного дослідження, виконаного Державною установою «Лабораторний центр Держсанепідемслужби на водному транспорті» від 17 грудня 2013 року у приміщеннях живого будинку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, проспект Незалежності, 4, виявлено зростання пліснявих грибків, що не відповідає вимогам ДБН В.2.2.-15-2015 «Житлові будинки» (т. 1, а.с. 80).

З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 04 липня 2013 року №688/2013, проведеної директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Будексперт-Т» м. Іллічівськ Одеської області ОСОБА_5, вбачається, що, виходячи з максимальних та мінімальних нормативних показників щільності матеріалів та фактичної товщини, наріжні стіни будинку №4 по проспекту Незалежності в с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, підвальне перекриття та перекриття даху будинку не відповідають вимогам пункту 2.1 ДБН В.2.6-31:2006 «Теплова ізоляція будівель» щодо показників опору теплопередачі (т.1, а.с. 51-64).

Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2014 року №732/2014, проведеної директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Будексперт-Т» м. Іллічівськ Одеської області ОСОБА_5, вартість ремонтних робіт, необхідних для приведення показників опору теплопередачі конструктивних елементів житлового будинку №4 по проспекту Незалежності в с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, до нормативних станом на листопада 2014 року складає 103380 грн. (т.1, а.с. 128-131).

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок №4 по проспекту Незалежності в с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області не відповідає вимогам ДБН В.2.6-31:2006 «Теплова ізоляція будівель» щодо показників опору теплопередачі зовнішніх стін, перекритий підвалу та даху, тому будинок має неналежну якість, а покупець ОСОБА_3 має право на відшкодування витрат на усунення недоліків будинку в розмірі 103380 грн. за рахунок продавця ОСОБА_4

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Таким чином, предметом доказування за вказаною справою є підстави для відшкодування витрат на усунення недоліків житлового будинку у звязку з продажем товару неналежної якості.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка ОСОБА_3 була зобовязана довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалась як на підставу позову, а саме, те, що продавець ОСОБА_4 продав їй житловий будинок неналежної якості.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, та не надав правильної оцінки наявним справі доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, оскільки судом не дана належна оцінка поясненням відповідача ОСОБА_6 та наявним у справі доказам, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

У п. 2 постанови №14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 14 листопада 2009 року Верховний Суд України розяснив, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати розяснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в абзаці 10 договору купівлі-продажу будинку від 05 січня 2011 року житлового будинку №4 по проспекту Незалежності в с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області покупець ОСОБА_3 засвідчила те, що «відчужуваний вищевказаний житловий будинок оглянутий мною (покупцем), недоліки або дефекти, що перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням, на момент огляду виявлено не було. Претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваного будинку я, покупець, не маю й приймаю його у технічному стані, придатному для використання за цільовим призначенням» (т.2, а.с. 5зв.).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка ОСОБА_3 послалась на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 04 липня 2013 року №688/2013, висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2014 року №732/2014,проведеної директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Будексперт-Т» м. Іллічівськ Одеської області ОСОБА_5, з яких вбачається, що наріжні стіни будинку №4 по проспекту Незалежності в с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, підвальне перекриття та перекриття даху будинку не відповідають вимогам пункту 2.1 ДБН В.2.6-31:2006 «Теплова ізоляція будівель» щодо показників опору теплопередачі (т.1, а.с. 51-64) та вартість ремонтних робіт, необхідних для приведення показників опору теплопередачі конструктивних елементів вказаного житлового будинку до нормативних станом на листопада 2014 року складає 103380 грн. (т.1, а.с. 128-131).

Вказані висновки експертиз суд прийняв до уваги судом першої інстанції як безспірні докази у підтвердження позову ОСОБА_3

Згідно із чч. 6 та 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_4 стверджував, що у спірному будинку він прожив з родиною більш 10 років й не було проблем з температурним режимом у будинку в зимовий період, не було сирості та грибка на стінах. Стіни будинку побудовані з каменя-ракушняка товщиною 40 см + штукатурка всередині та зовні. Після придбання будинку ОСОБА_3 самостійно демонтувала у всьому будинку подвійні деревяні вікна та встановили металопластикові, з північної сторони будинку замість вікна прорубала та вставила двостулкові пластикові двері, збільшивши отвір, з південної сторони будинку добудувала балкон замість вікна, прорубала та вставила двостулкові пластикові двері, збільшивши отвір, кріпленням вікон та дверей послужила лише монтажна піна, що порушило герметичність будинку. Крім того, ОСОБА_3 демонтувала всю систему опалення будинку, замінила радіатори, котел опалення. Тому ОСОБА_3 сама створила умови для пониження температури будинку. Товщина стін у літній кухні, де живуть батьки ОСОБА_3, 20 см, система опалення кухні не змінена, але їм взимку не холодно, нема сирості і грибка (т.1, а.с. 88-95).

Обставини щодо проведення у 2011 та 2012 роках робіт по заміні вікон, встановлення пластикових дверей замість вікон з північної та південної сторони будинку зі збільшенням отвору, демонтування та заміна всій системи опалення (радіаторів, котел опалення) після придбання та вселення у спірний будинок підтверджується документами, наданими позивачкою ОСОБА_3 суду (т.1, а.с. 69-79), фотознімками, наданими відповідачем ОСОБА_4 (т.1, а.с. 90-95) та визнаються сторонами у справі, що згідно із ч.1 ст. 61 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування цих обставин.

Крім того, як вбачається з судової будівельно-технічної експертизи від 04 липня 2013 року №688/2013, в порушення ч. 4 ст. 60 ЦПК України висновки експертизи в основному ґрунтуються на припущеннях.

Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Пленуму Верховного Суду України, з'ясовуючи зазначені обставини справи та оцінюючи належність, допустимість, достовірність приведених доказів кожного окремо і у їх сукупності, колегія суддів приймає до уваги зазначені докази та вважає, що факт проведення позивачкою ОСОБА_3 вказаних робіт після придбання житлового будинку спростовує зазначені висновки експертиз, які були проведені у 2013 році та 2014 році, які не можуть бути безспірними доказами того, що продавець ОСОБА_4 продав товар неналежної якості щодо показників опору теплопередачі зовнішніх стін будинку та перекриття підвалу та даху будинку.

Перевіряючи обставини справи, колегія суддів приймає до уваги й те, що житловий будинок був придбаний у зимній період 2011 року й позивачка ОСОБА_3 засвідчила у договорі купівлі-продажу те, що вона прийняла житловий будинок у технічному стані придатному для використання за цільовим призначенням та

те, що у встановлений строк до 30 грудня 2012 року покупець ОСОБА_3 відмовилась від остаточного розрахунку за земельну ділянку в розмір 104000 грн. й 12 лютого 2013 року продавець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором купівлі-продажу. Не маючи намір повертати борг, ОСОБА_3 в свою чергу звернулась 19 лютого 2013 року з позовом до нього про відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. А також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси (ст. ст. 45, 46 ЦПК України).

У абзаці 2 п. 11 постанови № 14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України розяснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або ос порені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Пленуму Верховного Суду України, зясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, колегія суддів приймає їх до уваги й вважає, що в судовому засіданні позивачкою ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами те, що відповідач ОСОБА_4 порушує, не визнає або оспорює її права.

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач має право на захист свого права у випадку порушення його відповідачем, але в судовому засіданні не доведено, що відповідач порушує права позивача у справі. Тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України його вимоги не підлягають судовому захисту.

Аналогічна право позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-1 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_3 є незаконними, необґрунтованими й задоволенню не підлягають, не може бути припинено зобовязання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 та зобовязання ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 внаслідок зарахування зустрічних однорідних грошових вимог в розмірі 103380 грн. та встановлення того, що дане рішення суду підлягає виконанню шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 остаточної заборгованості за договором купівлі-продажу від 05 січня 2011 року в розмірі 620 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При подачі апеляційної скарги відповідач ОСОБА_4 поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору в сумі 920 грн. (т.1. а.с. 202), тому з позивачки ОСОБА_3 на його користь підлягають стягненню вказані витрати.

У частині 1 ст. 56 ЦПК України зазначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, ч. 2 цієї ж статті встановлено, що особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

У пунктах 47 та 48 постанови №10 Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною 4 ст. 42 ЦПК України встановлено, що повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, який виданий відповідним адвокатським обєднанням, або договором. До ордера адвоката обовязково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 3 ст. 30 Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-ІУ, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановлених законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача ОСОБА_4 в суді представляв адвокат ОСОБА_7 на підставі ордеру Адвокатського обєднання «Одеська обласна колегія адвокатів» та виписки із угоди від 22 лютого 2013 року, якою ОСОБА_4 доручив ОСОБА_7 представлять його інтереси в суді (т.2, а.с. 20-21).

Відомості про те, що представник відповідача ОСОБА_7 був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, яка надає правову допомогу, відсутні.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У підтвердження розміру витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. була надана квитанція від 06 лютого 2013 року, підписана адвокатом ОСОБА_7, але розрахунку гонорару у відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-ІУ, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, відповідачем суду не надано.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні докази у підтвердженні розміру витрат на правову допомогу по цій справі, тому підстав для стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. немає

Порушення судом першої інстанції норм процесуального, ст. ст. 179, 212, 213, 214 ЦПК України, та матеріального права, а саме ст. 678 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_8

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 листопада 2014 року змінити й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на усунення недоліків товару відмовити.

Стягнути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, витрати по сплаті судового збору в сумі 920 грн.

В частині вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_9

ОСОБА_2