Ухвала

іменем україни

02 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до вищого навчального закладу «Львівський кооперативний коледж економіки і права», треті особи: директор вищого навчального закладу «Львівський кооперативний коледж економіки і права», об'єднаний профспілковий комітет вищого навчального закладу «Львівський кооперативний коледж економіки і права», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який згодом уточнила та просила поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу - з 06 жовтня 2014 року по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позову вказувала, що з 01 вересня 1987 року по 06 жовтня 2014 року вона працювала на посаді бібліотекаря вищого навчального закладу «Львівський кооперативний коледж економіки і права» (далі - ВНЗ «Львівський кооперативний коледж економіки і права»). На підставі наказу від 03 липня 2014 року, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, її було звільнено з посади бібліотекаря із виплатою заробітної плати та вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, що підтверджується наказом про звільнення від 06 жовтня 2014 року. Звільнення позивач вважає незаконним, оскільки підприємством при звільненні не були враховані її переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, зокрема: наявність вищої освіти за даною спеціальністю; присвоєння кваліфікаційних категорій «Бібліотекар І категорії» у 2005 році та «Провідний бібліотекар» у 2010 році; наявність більшого стажу роботи у бібліотеці ВНЗ «Львівський кооперативний коледж економіки і права»; той факт, що вона є особою похилого віку та ветераном праці з 22 травня 2013 року та інше.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працювала на посаді бібліотекаря у ВНЗ «Львівський кооперативний коледж економіки і права» з 01 вересня 1987 року по 06 жовтня 2014 року (а.с. 20). Наказом від 06 жовтня 2014 року позивач звільнена з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 17).

Про звільнення ОСОБА_3 попереджена за два місяці до звільнення (а.с. 61). Об'єднаним профкомом ВНЗ «Львівський кооперативний коледж економіки і права» 02 жовтня 2014 року надано згоду на звільнення ОСОБА_3 з підстав, зазначених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 93).

Відповідно до довідки ВНЗ «Львівський кооперативний коледж економіки і права» від 21 квітня 2015 року станом на 06 жовтня 2014 року на вказаному підприємстві не було вакантних посад (а.с. 182).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно вимог ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховоного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року із послідуючими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, надавши належну оцінку наявним у справі доказам та встановивши всі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов вірного та обґрунтованого висновку, з яким погодився й апеляційний суд, про те, що провівши зміни в організації виробництва і праці, зокрема перепрофілювання підприємства, що призвело до скорочення чисельності або штату працівників, відповідач звільнив ОСОБА_3 на законних підставах. Крім того, відповідно до штатного розпису, посада бібліотекаря та інші посади не були вакантними на момент звільнення позивача, в зв'язку із чим, відповідач не порушив державних гарантій на працю ветерана праці і особи похилого віку ОСОБА_3

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до с. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська