Справа № 274/73/15-ц
пр.№ 2/0274/483/15
Рішення

Іменем України

15.07.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді Потапової Т.М., за участю секретаря Білань О.В., представника позивачів ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи, про визнання недійсними кредитного, іпотечного та договору поруки,

встановив:

В січні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з зазначеним позовом до публічного акціонерного товариство „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк. Просять визнати недійсним кредитний договір № 13 від 08.02.2006 року, укладений між ОСОБА_4 та акціонерним комерційним «Промислово-інвестиційним банком», визнати недійсними іпотечний договір та договір поруки, які укладені 08.02.2008 року між ОСОБА_5 та акціонерним комерційним «Промислово-інвестиційним банком». Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вироком Бердичівського міськрайсуду від 05.11.2013 року засуджені за вчинення шахрайських дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підробили довідку про доходи ОСОБА_4, використали цей документ для отримання ним кредиту, будучи введеним в оману, ОСОБА_4 уклав з банком кредитний договір, на підставі якого отримав кредитні кошти в сумі 35000 грн. та передав їх ОСОБА_6. При укладені кредитного договору № 13 з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», він мав спотворене уявлення про обставини, які дійсно мали місце, неправильно сприймав субєктів правочину, правові наслідки, що обумовлені цим правочином, оскільки вважав, що правочин вчиняється для отримання кредитних коштів іншими особами, які і будуть нести правові наслідки правочину. Неправильне сприйняття стало наслідком злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що вплинуло на його волевиявлення, яке не було ні вільним, ні таким, що відповідало його намірам. За відсутності вказаних обставин правочин з банком не був би укладений.

Правовою підставою визнання кредитних договорів недійсним позивач вказав частини 3 та 5 статті 203, частини першої статті 215 ЦК України.

Підставою визнання недійсним іпотечного договорута договору поруки позивачі вказують положення статті 548 ЦК України, відповідно до якої недійсність основного договору тягне за собою недійсність договору забезпечення.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Суду пояснив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були знайомі з ОСОБА_8 та на його прохання вирішили допомогти останньому. У відділенні банку підписували пакет документів, яких не читали, згодом дізналися що ними укладений кредитний договір, іпотечний договір та договір поруки. Позивачі вважали, що кредит буде погашати ОСОБА_6. Волевиявлення позивачів було направлене на отримання кредитних коштів для ОСОБА_6, а не для себе. Вони були введені в оману ОСОБА_6, укладаючи договори, допомагали ОСОБА_3 отримувати кредитні кошти, лише це було направлено їх волевиявлення. ОСОБА_5 не мала наміру залишитися без житла.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечив. Суду пояснив, що позивачі неодноразово зявлялися до відділення банку, ОСОБА_9 спочатку писав заяву про видачу кредиту, ОСОБА_5 16.01.2006 року зробила в ТОВ „Арсенал оцінку нерухомого майна, отримала з БТІ витяг про право власності, подала до банку, договір вона підписувала у нотаріуса, який розяснював зміст угоди. Всі документи були подані до банку, комісія їх розглянула та прийняла рішення про надання ОСОБА_4 кредиту. Гроші у касі він отримав особисто.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_3 вважає позов безпідставним, предявленим до неналежного відповідача, оскільки 17.12.2012 року між ПАТ „Промінвестбанк та ТОВ „Кредитні ініціативи був укладений договір відступлення прав вимоги, Банк відступив, а ТОВ „Кредитні ініціативи прийняло права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Крім того, позивачі були введені в оману ОСОБА_8, який не був стороною договору. Позивачі якщо помилилися, то лише в тому, хто буде повертати гроші. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено,що 08.02.2006 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке в подальшому перейменоване в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № 13, згідно з яким банк надав останньому кредит в розмірі 35 000 гривень зі строком повернення до 06.02.2016 та сплатою 25 % відсотків за користування кредитом ( а.с. 12).

В забезпечення умов кредитного договору № 13 від 08.02.2006 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за умовами якого передано в заставу житловий будинок № 4 по вул. Камянка-1 в с. Скраглівка Бердичівського району Житомирської області. Оціночна вартість предмету іпотеки становить 46096 грн. (а.с 13-15).

В забезпеченням кредитного договору також був укладений договір поруки від 08.02.2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5.(а.с.16-18)

17.12.2012 між ТОВ "Кредитні Ініціативи" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги кредитора за договором про іпотечний кредит, укладеним 08.02.2006 між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_4, а також забезпечувальними договорами..(а.с.19-20,34-39,41,42-48,230-252)

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі ( статті 1055 ЦК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_4 посилається на вирок Бердичівського міськрайсуду від 05.11.2013 року, стверджує, що на момент укладання договору про іпотечний кредит волевиявлення не відповідало його внутрішній волі, оскільки він був введений в оману ОСОБА_6 та ОСОБА_7, мав спотворене уявлення про обставини, які дійсно мали місце, неправильно сприймав субєктів правочину, правові наслідки тощо.

Вироком Бердичівського міськрайсуду від 5.11.2013 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було засуджено за те, що приблизно на початку лютого 2006 року ОСОБА_6 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_7, з метою заволодіння чужим майном шляхом отримання та неповернення кредитних коштів в банківській установі, шляхом зловживання довірою ОСОБА_4 та введення того в оману обіцянками щодо подальшого особистого виконання фінансових зобовязань перед банківською установою, вмовили потерпілого вчинити правочин щодо укладання кредитного договору з банківською установою з подальшою передачею їм кредитних коштів.

Після цього приблизно на початку лютого 2006 року ОСОБА_6, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та невстановленою досудовим слідством особою, з метою подальшого використання при шахрайстві в невстановленому досудовим слідством місці повторно підробили офіційний документ - довідку про доходи № 5 від 02.02.06, у яку внесли завідомо неправдиві відомості щодо ОСОБА_4, який в дійсності на підприємстві не працював, та виконали підписи від імені уповноваженої особи - Приватного підприємця (ПП) Глорія, тобто підробили документ, який видається та посвідчується підприємством, яке має право видавати та посвідчувати такий документ, і який надає права або звільняє від обовязків.

Приблизно в на початку лютого 2006 року ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу з метою незаконного заволодіння кредитними коштами, використовуючи раніше підроблений документ - довідку про доходи ОСОБА_4О, надали цей документ уповноваженим особам філії Відділення Промінвестбанку в м. Бердичів Житомирської області Закритого акціонерного товариства акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, розташованого в м. Бердичеві по вул. Садовій, 8/28. При цьому ОСОБА_4, будучи введеним в оману, на підставі поданого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підробленого документа уклав договір про іпотечний кредит № 13 від 08.02.06, згідно з яким філія Відділення Промінвестбанку в м. Бердичів Житомирської області надала кредит ОСОБА_4 в сумі 35 000 грн., які останній після отримання їх у банку передав для ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 повторно шляхом обману, зловживаючи довірою ОСОБА_4, не маючи наміру виконувати фінансові зобовязання, заволоділи грошовими коштами в сумі 35 000 грн., належними потерпілому, якими розпорядились на власний розсуд, тобто вчинили злочин у великих розмірах (а.с. 67-68).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочину.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У позовній заяві позивачі не вказали норми закону, за якою кредитний договір та забезпечувальні договори мають бути визнані недійсними, послалися на положення статті 203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позову саме з підстав, викладених в заяві, будь-яких уточнень від нього або позивачів не надійшло.

Суд не вбачає підстав для визнання правочину недійсним як такий, що укладений внаслідок обману, оскільки виходячи зі змісту статті 230 ЦК України, умовою кваліфікації недійсності правочину укладеного під впливом обману є встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони договору, яка ввела в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 був введений в оману працівниками банку суду не надано.

Так як позивач фактично був введений в оману засудженими ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які не були стороною договору чи представниками сторони при його укладанні, - відсутні підстави вважати, що правочин був вчинений під впливом обману.

Також суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору недійсним як такого, що укладений під впливом помилки.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі, неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Позивачами не доведено, що укладаючи кредитний договір вони помилилися щодо правової природи правочину, прав та обовязків сторін, тощо.

Представник позивачів ОСОБА_1 ствердив, що ОСОБА_4 підписав пакет документів, не читаючи їх, справжність підпису позичальника не оспорює. Проте, підписання позичальником цього договору є свідченням його згоди на прийняття всіх умов договору його кредитування, в тому числі щодо повернення ним кредитних коштів.

Позивач ОСОБА_4 отримав грошові кошти за кредитним договором в сумі 35000 грн. особисто в касі банку, даний факт представником позивача не заперечується.

Крім того, як зазначено вище помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Інші правові підстави для визнання договорів недійсними з позову не вбачаються.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов"язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вирок суду від 05.11.2013 року є обов"язковим для суду тільки в частині наявності вини особи та дій, що нею вчинені. Інші обставини підлягають доведенню у цивільному судочинстві.

Вироком суду від 05.11.2013 року встановлений факт заволодіння ОСОБА_6. та ОСОБА_7 грошима ОСОБА_4 в сумі 35000 грн. шляхом обману. Обставини недісності договорів, які укладені позивачами з банком підлягають доведенню у цивільній справі.

Той факт, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заволоділи грошовими коштами ОСОБА_4, які той отримав за кредитним договором, ввівши його в оману та були за це засуджені, дає право позивачеві на відшкодування завданих йому збитків як потерпілому від злочину, однак не свідчить про недійсність кредитного договору в момент його укладання.

Згідно із ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов"язання не підлягає забезпеченню.

Недійсність основного зобов"язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору, відповідно і відмовляє в позові про визнання недійсним іпотечного договору та договору поруки.

Крім того, представнику позивача були розясненні вимоги закону щодо заміни неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача у справі, наслідки предявлення позову до неналежного відповідача, проте, він категорично заперечив проти заміни відповідача ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк на ТОВ „Кредитні ініціативи, яке є правонаступником ПАТ „Промінвестбанк, або залучення його як співвідповідача. ТОВ „Кредитні ініціативи брало участь у справі як третя особа на боці відповідача. Предявлення позову до неналежного відповідача також є підставою для відмови в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи, про визнання недійсними: договору про іпотечний кредит №13 від 08.02.2006 року, укладеного між закритим акціонерним товариством „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_4, іпотечного договору № 13 від 08.02.2006 року та договору поруки №13 від 08.02.2006 року, укладених між закритим акціонерним товариством „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_5, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайсуд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Потапова Т.М.