Провадження № 2/521/5419/15
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2015 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.,

при секретарі Варналій К.О.,

за участі сторін:

позивача - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ майна,-

В С Т А Н О В И В :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.08.2015р. було розєднано позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог стосовно поділу майна, позивачем зазначено наступне.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_6, перебували в шлюбі з 24 жовтня 2004 року.

На даний час позивачка та відповідач сімейно-шлюбних відносин не підтримують та не ведуть спільного господарства.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що знаходячись у шлюбі, в 2008 році вони придбали за договором купівлі-продажу, квартиру №39 в будинку №18, що знаходиться в м. Одесі, по вул. Космонавтів. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом 22 вересня 2008 року. У договорі купівлі-продажу квартири, власником був зазначений відповідач.

Як вказує позивач, відповідно до договору купівлі-продажу, квартира була

придбана ними за 5436 гривень та оформлена на відповідача і є їх спільною сумісною власністю.

Позивач зазначила, що за час проживання у шлюбі, ними також було набуто майно: холодильник «LG», орієнтовною вартістю 3000 гривень; кондиціонер «Dеккеr», орієнтовною вартістю 2500 гривень; кольоровий телевізор «Samsung» с DVD програвачем «Samsung», орієнтовною вартістю 2500 гривень; пральна машинка «Indesit», орієнтовною вартістю 2500 гривень; пилосос «LG», орієнтовною вартістю 1500 гривень; компютер «АSUS», орієнтовною вартістю 5000 гривень; спальний гарнітур, орієнтовною вартістю 4000 гривень; кухонний куточок, орієнтовною вартістю 1500 гривень.

Посилаючись на ч. 2 ст. 60 СК України та ч.3 ст. 368 ЦК України, позивач вказала, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю.

Посилаючись на ст. 70 СК України, позивачка вказала, що зазначена стаття визначає, що у разі поділу майна подружжя, частки є рівними.

Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд визнати ідеальними частки подружжя у майні, набутому під час шлюбу - квартирі та визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частки в квартирі №39 в будинку №18, що знаходиться в м. Одесі по вул. Космонавтів. Майно набуте ними за час подружжя розділити таким чином: позивачу залишити холодильник «LG», пральну машинку «Indesit», спальний гарнітур, пилосос «LG», а відповідачу - компютер «ASUS», кольоровий телевізор «Samsung» с DVD програвачем «Samsung», кондиціонер «Dekker», кухонний куточок.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представники відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, та, в ході судового розгляду справи надали заперечення, в якому вказали, що погоджуються з позовними вимогами стосовну поділу побутового майна, а що стосується поділу квартири, відповідач заперечує.

Також, відповідач вказав, що спірна квартира дійсно була придбана в період перебування у шлюбі. На придбання спірної квартири, значну суму коштів надали його батьки - ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Мати позивачки надала 1000 дол. США, але цих коштів не вистачало, тому він звернувся до свого брата ОСОБА_9, який дав йому у борг 15000 дол. США, для придбання квартири. З цих коштів він брату повернув 1000 доларів США.

Тому відповідач вважає, що спірна квартира не може вважатися спільною сумісною власністю, оскільки вона куплена за гроші його батьків і його брата та просив відмовити в задоволенні вимог стосовно поділу квартири.

Суд, заслухавши думку сторін, які прибули у судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 04.11.2015 року, рішенням суду, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, було розірвано.

За час проживання у шлюбі, сторони придбали майно, а саме: холодильник «LG», орієнтовною вартістю 3000 гривень; кондиціонер «Dеккеr», орієнтовною вартістю 2500 гривень; кольоровий телевізор «Samsung» с DVD програвачем «Samsung», орієнтовною вартістю 2500 гривень; пральну машину «Indesit», орієнтовною вартістю 2500 гривень; пилосос «LG», орієнтовною вартістю 1500 гривень; компютер «АSUS», орієнтовною вартістю 5000 гривень; спальний гарнітур, орієнтовною вартістю 4000 гривень; кухонний куточок, орієнтовною вартістю 1500 гривень.

Зазначене не заперечується сторонами. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги, в частині того, щоб позивачу залишити холодильник «LG», пральну машинку «Indesit», спальний гарнітур, пилосос «LG», а йому - відповідачу по справі - компютер «ASUS», кольоровий телевізор «Samsung» с DVD програвачем «Samsung», кондиціонер «Dekker», кухонний куточок.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, суд зазначає, що у цій частині позовних вимог, позов підлягає задоволенню.

Також, під час проживання у шлюбі, сторони придбали квартиру №39, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 18, яка зареєстрована на відповідача. (а.с. 31)

Відповідно до заяви приватному нотаріусу Одеського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованої в реєстрі за №5880, ОСОБА_1, дала свою згоду своєму чоловіку ОСОБА_6 на купівлю квартири №39 за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 18. Згідно вказаної заяви, засвідченої нотаріусом, квартира купляється на спільні кошти подружжя. (а.с. 70)

Згідно договору купівлі-продажу квартири №39 в будинку №18, що знаходиться в м. Одесі по вул. Космонавтів, договір було посвідчено приватним нотаріусом, 22 вересня 2008 року. У договорі купівлі-продажу квартири, власником був зазначений відповідач. Відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу, квартира була придбана ОСОБА_11 за 5436 гривень, право власності на вказану квартиру виникає з моменту державої реєстрації.(а.с.31).

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 17.10.2008 року.(а.с.31, зворотній бік).

Доказів того, що з часу укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири та її реєстрації, було оскаржено зазначений договір та реєстрацію цього договору, сторонами до суду не надано.

Відповідно до частини 1 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до ст.63 СК України.

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу, створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 розяснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які, згідно з законом, не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири.

З цих підстав, суд вважає доведеним, що під час шлюбу подружжя ОСОБА_11 придбало майно, яке є наявним на час припинення ведення спільного господарства та підлягає поділу.

Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділено між сторонами. Загальна ідея поділу майна полягає у припинені режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя, після поділу майна, стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не повязує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя.

Відповідно до ч.3 статті 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не вставлено договором або законом.

Згідно зі ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У відповідності до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя стає майно, нажите подружжям під час шлюбу, незалежно від того, ким воно придбане: одним з подружжя чи в результаті їх сумісних дій. Наявності яких-небудь доказів попередньої узгодженості таких дій з іншим з подружжя не потрібно.

Між сторонами не існувало ні договору про розподіл майна, ні шлюбного контракту, тому суд визнає, щоквартира АДРЕСА_1 належить сторонам в рівних частках, кожному по 1/2 частині.

Суд не приймає до уваги заяву відповідача про те, що квартира, яка була придбана подружжям у шлюбі, була придбана на кошти його брата, який, зі слів відповідача, позичив на купівлю квартири -15 тисяч доларів США та його батьків, оскільки відповідачем не вказано, яку ж саме суму коштів було надано батьками відповідача, та, крім того, вказані особи, на яких посилається відповідач є його близькими родичами.

Крім того, суд звертає увагу на те, що передача грошей, про які вказує відповідач, нотаріально не посвідчена та не підтверджено, що кошти за розпискою брата відповідача, було взято відповідачем у свого брата та потрачено саме на купівлю спірної квартири.

Окрім того, вказане спростовується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, відповідно до якого квартира була придбана ОСОБА_11 за 5436 гривень.

Вказаний договір не оскаржено та є дійсним.

Також зазначене відповідачем, спростовується заявою приватному нотаріусу Одеського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованою в реєстрі за №5880, згідно до якої, ОСОБА_1, дала свою згоду своєму чоловіку ОСОБА_6 на купівлю квартири №39 за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 18, яка купляється на спільні кошти подружжя. (а.с. 70).

Виходячи з вимог ст.16 Закону України «Про власність», суд приходить до висновку про те, що квартира АДРЕСА_2, являється спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, позивач має право на її 1/2 частку.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи положення статті 124 Конституції України щодо обов'язковості до виконання на всій території України судових рішень, ухвалених судами іменем України, є підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, задовольнити.

Поділити майно та квартиру АДРЕСА_2, набуті за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6, наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 рівними ідеальні частки у праві спільної сумісної власності подружжя, у розмірі по 1/2 в квартирі № 39 в будинку №18, що знаходиться в м. Одесі, по вул. Космонавтів.

Виділити ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на холодильник «LG», пральну машинку «Indesit», спальний гарнітур, пилосос «LG».

Виділити ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_6 право власності на компютер «ASUS», кольоровий телевізор «Samsung» с DVD програвачем «Samsung», кондиціонер «Dekker», кухонний куточок.

Виділити ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власностна на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Виділити ОСОБА_6 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції через Малиновський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01 грудня 2015 року.

Суддя: Н.В. Мирончук