Провадження № 4-с/761/340/2015
У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.,

при секретарі Лазоришинець К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», заінтересована особа - ОСОБА_1, про визнання дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти Івана Миколайовича неправомірними, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти Івана Миколайовича щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, в якій просило: - визнати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 49104807 від 22.10.2015р. неправомірною та скасувати її; - зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюту Івана Миколайовича відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3030/11 виданим 21.03.2013р. Шевченківським районним судом м. Києва.

Скаргу мотивовано тим, що 22.10.2015 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 49104807 з примусового виконання виконавчого листа №2-3030/11, виданого 21 березня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_1 солідарно на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 401-Ф/08 від 02.09.2008р в розмірі 636 786,74 доларів США (що за курсом Національного банку України на дату ухвалення рішення становила 5 089 517,46 грн.), пеню в розмірі 1 000 000,00 грн. В постанові державним виконавцем зазначено про те, що виконавчий документ пред'явлено не за підвідомчістю виконання рішення, оскільки на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Скаржник вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, порушує права скаржника, прийнята безпідставно, з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Скаржник зазначає, що з моменту ухвалення рішення до моменту пред'явлення до виконання судового рішення курс долара США суттєво збільшився. Так, станом на 22.10.2015р. сума боргу за виконавчим листом №2-3030/11 від 21.03.2013 року в еквіваленті складала 15 391 980,32 грн., і АБ «Укргазбанк» правомірно звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, без порушення правил підвідомчості, а тому застосування державним виконавцем п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірним та безпідставним.

В судове засідання представник скаржника не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати скаргу без його участі, вимоги викладені в скарзі підтримав та просив задовольнити в повному обсязі (а.с.29).

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи пояснень щодо скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» до суду не направив.

Заінтересова особа - ОСОБА_1 про дату засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, проте до суду не з'явилась, причини неявки не повідомлено, заяв та повідомлень до суду не надходило.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги за відсутності осіб, які не з'явились.

Вивчивши матеріали справи, які містять, суд вирішив, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 636 786,67 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 5 089 517,46 грн. та 1 449 887,47 грн. пені нарахованої в зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2013 року при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2012 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2012 року змінено та зменшено розмір пені до 1 000 000,00 грн., в решті рішення залишено без змін (а.с.12-16).

На виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 15.01.2013р. Шевченківським районним судом м. Києва 21 березня 2013 року видано виконавчий лист № 2-3030/11 про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_1, на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 636 786,74 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 5 089 517,46 грн., пеню у розмірі 1 000 000,00 грн., судові витрати: судовий збір у розмірі 850,00 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 126,00 грн. з кожного (а.с.7-8).

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, державний виконавець: - здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; - надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; - розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; - заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; - роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

22.10.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №49104807 з примусового виконання виконавчого листа №2-3030/11, виданого 21.03.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитом, оскільки боржник та сума стягнення за виконавчим документом не відповідають вимогам п.п.1, 2 ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ пред'явлено не за підвідомчістю виконання рішення (а.с. 5-6).

Положеннями ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими, зокрема, сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

З рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2013 року та копії виконавчого листа вбачається, що стягненню з боржників підлягає заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 636 786,74 доларів США, а також пеня в загальній сумі 1 000 000,00 грн.

Отже, оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» заява про примусове виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була подана 22.10.2015 року, заборгованість за кредитом в гривневому еквіваленті становила 15 391 380,32 грн. (636 786,74 доларів США х 22,60 грн./дорівнює 1 долару США за курсом НБУ станом на 22.10.2015 року = 14 391 380,32 грн.) та пеня 1 000 000,00 грн., а всього стягненню підлягало 15 391 380,32 грн.

З огляду на те, що сума зобов'язання становила більше десяти мільйонів гривень, постанову від 22.10.2015 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 49104807 з примусового виконання виконавчого листа №2-3030/11 виданого 21.03.2013р. Шевченківським районним судом м. Києва, є незаконною.

За змістом ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 4 цієї статті Закону рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму від 07.02.2014р. № 6 за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії головного державного виконавця в частині винесення постанови щодо відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі п.п.1, 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірними. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку, що скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягає частковому задоволенню шляхом визнання оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження незаконною та шляхом зобов'язання державного виконавця здійснити дії спрямовані на поновлення порушених прав ПАТ АБ «Укргазбанк» шляхом відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-3030/11 виданим 21.03.2013р. Шевченківським районним судом м. Києва. Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено захист права особи, яка оскаржує рішення державного виконавця, шляхом скасування постанови, а тому скарга, як вказано вище підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1, 2, 5, 6, 11, 17, 21, 82 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», та керуючись ст.ст. 57-60, 64, 209, 210, 212, 213, 293, 294, 296, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», заінтересована особа - ОСОБА_1, про визнання дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти Івана Миколайовича неправомірними, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження - задовольнити частково.

Визнати постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №49104807 від 22.10.2015 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М., неправомірною та зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3030/11, виданим 21.03.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення вищезазначених строків, або після перегляду справи в апеляційному порядку, якщо ухвалу суду не скасовано.

Суддя: