Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1284/15-ц

10 грудня 2015 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Битківського Л.М.

з участю секретаря: Дякун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с.Бабче в особі Бабченської сільської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на успадковану частину домоволодіння, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд з позовом до територіальної громади с.Бабче про визнання за нею права власності на ? житлового будинку в с.Бабче, по вул. Незалежності, 186, Богородчанського району Івано-Франківської області, що складається з однієї кімнати житловою площею 17,4 кв.м., кухні 6,7 кв.м., веранди 4,1 кв.м., а також на господарські будівлі сарай позначений на плані літ.Б площею 13,1 кв.м., сарай літ. В площею 7,5 кв.м., навіс-гараж площею 50,2 кв.м., огорожу 40,2 кв.м., що складає 55/100 всього домоволодіння, розташованого за вказаною адресою.

Свої вимоги в судовому засіданні позивачка мотивувала тим, що 25.06.2012 року помер її чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Вона являється спадкоємцем за законом на усе майно після його смерті. Спадщину прийняла у встановленому законом порядку. Приватним нотаріусом Богородчанського нотаріального округу ОСОБА_4 21.08.2012 року за її заявою зареєстрована спадкова права, а 11.07.2013 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння №187 в с.Бабче Богородчанського району Івано-Франківської області. Разом з тим, постановою нотаріуса ОСОБА_4 від 29.07.2015 року їй відмовлено у оформленні спадкових прав на нерухоме майно, а саме ? частину домоволодіння по вул. Незалежності 186 в с.Бабче, яке ОСОБА_3 фактично успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_5, що померла 28.06.2010 року. Причиною відмови стало те, що на вказане домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, які би підтверджували факт реєстрації права власності на зазначену вище нерухомість. Зазначає, що домоволодіння по вул. Незалежності 186 в с.Бабче було споруджено в 1962 році на старому обійсті спільними зусиллями двох сестер ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і з того часу за кожною з них числилась ? частина домоволодіння. На обидві частини були відриті окремі погосподарські номери і кожна з них користувалась окремими господарськими будівлями і частиною земельної ділянки. Починаючи з 2005 року ОСОБА_5 часто хворіла, а з грудня 2009 року була лежачою хворою. Її чоловік ОСОБА_3 (син ОСОБА_5І.) здійснював постійний догляд за хворою матірю і фактично проживав з нею, хоч місце реєстрації не змінював і продовжував бути зареєстрованим у своєму домоволодіння, яке знаходиться поруч (вул.Незалежності, 187). 26.06.2010 року ОСОБА_5 померла. Таким чином спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 прийняв за фактом свого постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Жодних інших спадкоємців на майно ОСОБА_5 не було. Однак ОСОБА_3 свої спадкові права не оформив і 25.06.2012 року раптово помер. Тому в даний час змушена доводити право на спадкове майно у судовому порядку. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача - сільський голова с.Бабче ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлений позов визнав. Вказав, що дійсно за даними погосподарських книг, які ним подано для огляду в судовому засіданні, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 1962 року є співвласниками по ? житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою с.Бабче, вул. Незалежності, 186. За обома були зареєстровані окремі погосподарські номери. Кожна з них користувалась відокремленою частиною будинку, який мав два входи. Однак точних даних про порядок користування господарськими будівлями та спорудами сільска рада немає, у книгах обліку це конкретно не відображено. Також за даними обліку сільської ради за ОСОБА_5 рахувалась земельна ділянка 0,04 га цільового призначення для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд, а за ОСОБА_6 0,05 га. ОСОБА_3 син ОСОБА_5 який був зареєстрований у своєму власному господарстві по вул. Незалежності 187, за життя опікувався і дбав про матір, а з часу коли вона стала немічною і лежачою хворою фактично вони вели одне спільне господарство. Після її смерті ОСОБА_3 управляв спадковим майном, користувався ним, оскільки був єдиним сином. Інших претендентів на спадкове майно ОСОБА_5І, не було. Її заповіт у сільській раді не посвідчувався. Після смерті ОСОБА_3 спадковим майном управляє його дружина позивачка ОСОБА_1 Тому не заперечив проти визнання за нею права власності на частину домоволодіння, що належала ОСОБА_5

Третя особа, що не заявила самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, проти задоволення заявленого позову заперечив. Вказав, що відповідно до заповіту, посвідченого 19.07.2012 року секретарем Бабченської сільської ради, він являється спадкоємцем на майно своєї тітки ОСОБА_6, яка померла 10.06.2015 року. Покійній за життя належала ? частина житлового будинку по вул. Незалежності, 186. Інша половина будинку за життя належала ОСОБА_5, яка померла в червні 2010 року. Разом з тим, більшість господарських споруд, які були побудовані біля цього домоволодіння, належали ОСОБА_6, яка вела окреме господарство на відміну від ОСОБА_5, котра свого часу віддала частину земельної ділянки, що відносилась до цього двору, під забудову своєму синові ОСОБА_3 А тому позивачка безпідставно претендує на визнання за нею права власності на окремі господарській споруди. Крім того, вважає, що факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті матері ОСОБА_5 належно не підтверджений. Він не подав у встановленому порядку заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. А стверджувати про те, що прийняв спадщину фактом спільного проживання зі спадкодавцем не можна, оскільки він весь час жив у своєму домоволодінні по вул. Незалежності 187, і не проживав у ОСОБА_5 Тому просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що в 1962 році ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які являлись рідними сестрами, провели перебудову старого батьківського будинку в с.Бабче по вул. (1 Травня) Незалежності, 186, про що було зроблено запис у погосподарській книзі і вони були зареєстровані співвласниками цього домоволодіння по ? частині.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56 встановлено, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, а будинки розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином станом на 1962 рік виникнення права власності на житлові будинки і споруди в селах не залежало від державної реєстрації цього права, оскільки державна реєстрація обєктів нерухомості у сільській місцевості взагалі не передбачалась.

Як встановлено з матеріалів справи, з 1962 по квітень 1991 року за господарством ОСОБА_8 рахувалось ? житлового будинку та господарські споруди криниця, підвал, сарай. В користуванні ОСОБА_5 знаходилась земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,04 га. Друга половина домоволодіння належала ОСОБА_6 28.06.2010 року ОСОБА_5 померла.

З пояснень сторін, свідків та досліджених письмових доказів встановлено, що син ОСОБА_5 ОСОБА_3 проживав і був зареєстрований у домоволодінні по вул. Незалежності, 187 в с.Бабче, тобто поруч з житловим будинком ОСОБА_5, оскільки побудувався на земельній ділянці, яка колись належала до одного домоволодіння. Попри реєстрацію різних особових номерів у погосподарській книзі фактично ОСОБА_5 та сімя її сина ОСОБА_3 вели спільне господарство. Тому, суд вважає, що ОСОБА_3, який був єдиним сином і спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 може вважатись таким, що прийняв спадщину у розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України, тобто за фактом постійного проживання разом із спадкодавцем.

25.06.2012 року ОСОБА_3 помер, не оформивши документально свої спадкові права. Позивачка ОСОБА_1, як його дружина, є спадкоємцем першої черги за законом. Його син ОСОБА_9 від прийняття спадщини після смерті батька відмовився на користь матері. Права спадкоємця ОСОБА_1 перевірені нотаріусом ОСОБА_4 у межах спадкової справи №9/2012, що відкрита за заявою позивачки. НА частину спадкового майна нотаріусом 11.07.2013 видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак постановою від 29.07.2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що належало ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5, яку він прийняв фактично відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів.

Відповідно до представленого технічного паспорту на домоволодіння до його складу входить житловий будинок загальною площею 84,6 кв.м., господарські споруди: чотири сараї, вбиральня, навіс-гараж, колодязь та огорожа.

Дослідивши обставини справи суд вважає, що є підстави визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину успадкованого домоволодіння. Так, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Разом з тим, суд не має підстав для прийняття рішення про визнання права за позивачем на конкретний перелік обєктів нерухомості, що входять до згаданого домоволодіння, оскільки частка спадкодавця в натурі за його життя у встановленому порядку не виділялась. Судом встановлено що право спільної часткової власності здійснювалось співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_3І за життя за їх згодою і домовленістю про порядок володіння та користування майном, що було їх спільною частковою власністю. Вирішити це питання у межах даного провадження неможливо, оскільки на даний час не визначено субєкта права власності на іншу ? частину майна. Крім того, виділення реальної частки майна нерозривно повязане з питанням встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташоване згадане домоволодіння.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухомість у відповідності до ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації.

Враховуючи наведене, суд вважає, що за позивачкою може бути визнано право власності на ? домоволодіння по вул. Незалежності, 186 в с. Бабче Богородчанського району Івано-Франківської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.213-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково. Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, власником ? частини житлового будинку та господарських споруд по вул. Незалежності, 186 в с. Бабче Богородчанського району Івано-Франківської області.

Право власності на домоволодіння підлягає державній реєстрації.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий Битківський Л.М.