Справа № 755/8154/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Арапіної Н.Є.

при секретарі Дурноп»янової О.О.

за участю

представника заявника ОСОБА_1

представника Публічного акціонерного

товариства ""Універсал Банк" Савченко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про визнання недійсним пункту додаткової угоди, скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року,-

в с т а н о в и в :

заявник звернулась до суду із заявою про визнання недійсним п.7.1 додаткової угоди, скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року. Свої вимоги мотивувала тим, що 19 січня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків було прийнято рішення по справі № 2162/14. Проте заявник вважає, що Третейським судом було прийнято рішення, незважаючи на те, що справа не була підвідомча третейському суду, а також третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі та під час вирішення питання про наявність у нього компетенції на розгляд вищезазначеної справи належним чином не перевірив наявності згоди на розгляд справи у ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У зв'язку з чим заявник просить витребувати матеріали справи № 2162/14; скасувати рішення Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 2162/14 та визнати недійсним п. 7.1 Додаткової угоди б/н від 14 травня 2013 року до Кредитного договору № 07-167-КФ-2007 від 05 квітня 2007 року, укладеної між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, яка містить умову про третейський розгляд спорів.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснює ОСОБА_1

Представник заявника ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги. Дав пояснення,аналогічні викладеним у заяві. Додатково пояснив, що із заявою до суду звернувся 10 квітня 2015 року, що підтверджується відбитком календарного штемпеля маркувальної машини на поштовому конверті, тобто в межах встановленого строку-протягом трьох місяців.

Представник Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" Савченко Т.Л. проти визнання недійсним п.7.1 додаткової угоди, скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року заперечувала з підстав, наведених у письмових запереченнях, а саме, банк відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем, а звернення до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3,ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договірних зобов»язань за кредитним договором, пов»язане з виникненням між сторонами спору у сфері цивільно-правових відносин. Також не є підставою для скасування рішення твердження про вирішення судом питання про права і обов»язки осіб, які не брали участі у справі. Згідно із ст.60 Регламенту неявка у засідання третейського суду сторін або їх представників,які належним чином повідомлені про розгляд справи, не є перешкодою для третейського розгляду і прийняття рішення. Зі змісту додаткової угоди вбачається, що сторони послалися на норми Регламенту. Відповідно до ч.1 ст.1 7 Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків третейського суду, якщо інше не передбачено третейською угодою,справа розглядається одним суддею. Згідно копії повідомлення про вручення та реєстр поштових відправлень заявником було отримано копію позовної заяви. .

Учасники третейського розгляду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи третейського розгляду № 2162/14, судом встановлено наступне.

05 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк універсальний» (правоприємником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк") та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 07-167-КФ-2007.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між відкритим акціонерним товариством «Банк універсальний» (правоприємником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк") та ОСОБА_4 укладено договір поруки б/н від 14 травня 2013 року, між відкритим акціонерним товариством «Банк універсальний» (правоприємником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк") та ОСОБА_5 - договір поруки б/н від 14 травня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

На виконання вимог даної статті, 14 травня 2013 року між відкритим акціонерним товариством «Банк універсальний» (правоприємником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк") та ОСОБА_3 укладена додаткова угода до кредитного договору № 07-167-КФ-2007, відповідно до якої сторони погодили, що «всі вимоги,які виникають при виконанні кредитного договору або у зв»язку з ним, або випливають з нього,підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду, який є невід»ємною частиною даної третейської угоди. При цьому сторони Договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту».

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 2162/14 від 19 січня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_3,ОСОБА_5, ОСОБА_4 солідарно стягнуто борг за кредитним договором в сумі 496 217 грн. 96 коп. та витрати, пов»язані з вирішенням спору третейським судом розмірі 5362 грн. 18 коп. (м. Київ, третейський суддя Волошинович О.П.).

Звернувшись з вимогами про визнання недійсним п.7.1 додаткової угоди, представник заявника виходив із того, що умова додаткової угоди про третейське застереження є порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України щодо змісту правочину та є такою, що суперечить положенням п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди», зокрема про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, не підлягають розгляду третейськими судами. З огляду на приписи ч.1 ст. 215 ЦК України оспорюваний пункт додаткової угоди щодо третейського застереження є недійсним.

Вимоги про визнання недійсним п.7.1 додаткової угоди не підлягають задоволенню з огляду на наступне.Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» та ст.17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Цей закон набув чинності 12 березня 2011 року. Отже, на час виникнення спірних правовідносин - 14 травня 2013 року, - Закон України «Про третейські суди» містив заборону на укладення третейської угоди щодо розгляду справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Предметом спору є заборгованість позичальника перед банком за договором кредиту, тобто, банк звернувся до третейського суду з метою захисту своїх порушених прав у спосіб, визначений ст. 16 ЦК України. При цьому позичальник у такому спорі не є споживачем послуг, а є виконавцем умов кредитного договору.

Тобто відповідна справа не належала до категорії справ щодо захисту прав споживачів і була підвідомча третейському суду.

В обґрунтування вимог про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року, крім посилання, на те, що справа не підвідомча третейському суду, представником заявника також зазначено, що рішення третейського суду прийнято з порушенням вимог Закону України «Про третейські суди», оскільки між сторонами третейського застереження не визначено, який саме постійно діючий третейський суд має розглядати спірні питання, пов»язані із виконанням кредитного договору. При передачі справи на розгляд третейського суду відповідачі не надали третейському суду пропозиції щодо обрання ними третейського судді. Крім того, розгляд справи в третейському суді проводився у відсутності відповідачів.

Законом України "Про третейські суди" та ст. 389-5 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3)третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4)склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5)третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Статтею 14 Закону України «Про третейські суди» передбачено право сторін вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про третейські суди» в Україні можуть утворюватися та діяти постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору.

Згідно з положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 10 Закону України «Про третейські суди» порядок та правила розгляду справ у постійно діючих третейських судах встановлюється цим Законом та регламентом третейського суду. Регламент третейського суду повинен визначати порядок та правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, правила вирішення спорів третейським судом, інші питання, віднесені до компетенції третейського суду цим Законом, але не суперечать принципам організації та діяльності третейського суду, визначеним цим Законом, і є необхідним для належного здійснення третейським судом повноважень з третейського вирішення спорів.

Статтею 12 Закону України «Про третейські суди» передбачено, зокрема, що третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд,так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Статтею 16 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що склад третейського суду формується шляхом призначення чи обрання третейських суддів (третейського судді).

Третейський суд може розглядати справи в складі одного третейського суддів або в будь-якій непарній кількості третейських суддів.

У постійно діючому третейському суді кількісний та персональний склад третейського суду визначається за правилами, встановленими регламентом третейського суду.

Позовна заява містить резолюцію про призначення судді для одноособового розгляду справи, яка отримана і зареєстрована Третейським судом за вх. № 6135 від 15 грудня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулося до третейського суду з позовом до ОСОБА_3 на підставі кредитного договору та додаткової угоди, що містить третейське застереження.

Учасники третейського розгляду ОСОБА_3, ОСОБА_4. та ОСОБА_5 виступали як відповідачі.

Тому, підстави для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі № 2162/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_3,ОСОБА_5,ОСОБА_4 про стягнення боргу (м. Київ, третейський суддя Волошинович О.П.)відсутні.

Керуючись Законом України "Про третейські суди"",Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», Законом України "Про захист прав споживачів", ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, ст.ст.17, 209, 210,389-4,389-5,389-6 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання недійсним пункту додаткової угоди, скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі № 2162/14 за позовом Публічного акціонерного товариства ""Універсал Банк" до ОСОБА_3,ОСОБА_5,ОСОБА_4 про стягнення боргу (м. Київ, третейський суддя Волошинович О.П.) відмовити повністю.

Повний текст ухвали виготовлений 20 травня 2015 року.

Ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена у порядку, визначеному ЦПК України для оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя