Справа № 445/1307/15 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/7801/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В.Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Золочівське лісове господарство», третя особа - провідний інженер охорони і захисту лісу Державного підприємства «Золочівське лісове господарство» Гнатяк Богдан Йосипович, про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року вищевказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Золочівське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500 грн. та судові витрати у розмірі 121,80 грн.

Рішення суду оскаржила позивач, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на те, що рішення районного суду є незаконним. Зокрема, заявник зазначає, що сума моральної шкоди, яку стягнув районний суд, є замалою, такої вистачить лише два рази на поїздку до апеляційного суду. Крім того, заявник зазначає, що суд вважає, що людина із села менше страждає ніж люди, які мають вищий соціальний статус.

Сторони по справі у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення щодо часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи, а відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встановлено, що в липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Золочівське лісове господарство» про стягнення з відповідача на її користь 6 699 грн. заподіяної моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 31 грудня 2014 року провідний інженер охорони і захисту лісу ДП «Золочівське лісове господарство» Гнатяк Б.Й. виніс постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 65 КУпАП. Однак, 16 червня 2015 року Золочівським районним судом Львівської області ця постанова була скасована, а провадження в справі про адміністративне правопорушення було закрите.

Посилаючись на викладене, ст.ст. 1166, 1172 ЦК України, що незаконним рішенням посадової особи її заподіяна моральна шкода, просила задовольнити її вимоги.

Задовольняючи вимоги позивача частково та стягуючи з ДП «Золочівське лісове господарство» кошти на користь позивача районний суд виходив з того, що мається причинний зв'язок між діями відповідача та певними негативними явищами у житті позивача, при цьому суд виходив з положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України.

Однак з таким висновком колегія суддів погодитись не може, а тому, з урахуванням того, що мається неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, тому колегія суддів виходить за межі доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів, яке затверджено постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 521, Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

Підпунктом 2.5 п. 4 цього Положення передбачено, що Держлісагентство відповідно до покладених на нього завдань у межах повноважень, передбачених законом, розглядає справи про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Держлісагентство є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства (п.15).

Статтею 241 КУпАП передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 49, 63-70, 73, 75, 77, 188-5 цього Кодексу.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, його заступники, головні лісничі, старші інженери та інженери, командири авіаланок, старші льотчики-спостерігачі та льотчики-спостерігачі баз авіаційної охорони лісів, лісничі, помічники лісничих, майстри лісу.

Таким чином, Гнатяк Б.Й., виносячи постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, діяв від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а саме Державного агентства лісових ресурсів. Однак зазначеного районний суд не врахував.

Матеріалами справи стверджується, що правовідносини сторін виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності встановлено судовим рішенням в адміністративній справі, яке набрало чинності - постанова Золочівського районного суду Львівської області від 16 червня 2015 року (а.с.41).

Таким чином норми матеріального права, на які посилається позивач та застосував суд, не регулюють виниклі між сторонами правовідносини.

У Конституції України (ст. 56) закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідальність публічно-правового утворення за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу публічно-правового утворення при здійсненні нею своїх повноважень передбачена ст. 1174 ЦК.

Особливістю даного виду відповідальності є те, що вона підлягає застосуванню у разі, коли відома конкретна посадова або службова особа органу публічно-правового утворення, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоди фізичній або юридичній особі.

У п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК (1540-06) чи іншого законодавства.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність» (2135-12). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Однак зазначеного районний суд не врахував, а тому, з врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд задовольнив позов, який пред'явлений до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.