Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/8992/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Марцинкевич В.А.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Поліщук Н.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 2 946 162,36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у сумі 3654 грн., тобто по 1 827 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги те, що позивач не надав підтверджуючих документів про перехід до нього права вимоги за кредитним договором та договором поруки, та не довів наявність порушеного права.

Позивач про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлений в установленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання свого представника не направив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 лютого 2008 року між ВАТ „Сведбанк" (правонаступник ПАТ „Сведбанк") та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №2621/0208/71-027, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 250 000 доларів США.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 29 жовтня 2014 року має заборгованість за кредитом 211 877,31 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2 744 337,04 грн.; по відсоткам - 14 475,25 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 187 490,42 грн.; по пені - 1 106,73 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає -14 334,90 грн.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальником за вказаним кредитним договором між ВАТ „Сведбанк" 22 лютого 2008 року та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2621/0208/71-027-Р-1.

25 травня 2012 року між ПАТ „Сведбанк" та ПАТ „Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року між ПАТ „Дельта Банк" та ПАТ „Альфа Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

У грудні ПАТ „Альфа-Банк" звернулось до суду з даним позовом. Посилаючись в обґрунтування позовних вимог на наведені обставини, позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі: за кредитом - 211 877,31 доларів США, що складає - 2 744 337,04 грн.; за відсотками - 14 475,25 доларів США, що складає 187 490,42 грн.; пеню - 1 106,73 доларів США, що складає - 14 334,90 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду, вважає, що він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що 22 лютого 2008 року між ВАТ „Сведбанк" (правонаступник ПАТ „Сведбанк") та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №2621/0208/71-027, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 250 000 доларів США, а з ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого він поручився за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

Проте, встановивши, що позивач ПАТ «Альфа-Банк» є новим кредитором у зобов'язанні, що виникло на підставі вказаних договорів, оскільки 25 травня 2012 року між ПАТ „Сведбанк" та ПАТ „Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, а 15 червня 2012 року між ПАТ „Дельта Банк" та ПАТ „Альфа Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, суд не дослідив та не дав належної оцінки доказам, які позивач надав на підтвердження наявності у нього права вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження переходу до нього права вимоги, яке належало ПАТ „Сведбанк" надано копію виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного ПАТ „Сведбанк" та ПАТ „Дельта Банк".

При цьому, вказана копія не містить підписів уповноважених осіб та печаток покупця та продавця, її відповідність оригіналу договору не посвідчена в установленому законом порядку.

Крім того, як вбачається з даної виписки, відповідно до п. 2.3 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, права вимоги переходять від продавця до покупця з моменту підписання ними акту приймання-передачі прав вимоги, обов'язок продавця передати права вимоги покупцю та підписати акт приймання-передачі прав вимоги залежить від отримання продавцем повної суми загальної купівельної ціни у дату підписання. (а.с. 34).

Обов'язок первісного кредитора у зобов'язанні передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, встановлений і ст. 517 ч. 1 ЦК України.

Проте, в матеріалах справи відсутні відомості щодо підписання сторонами договору від 25 травня 2012 року акту приймання-передачі прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором від 22 лютого 2008 року, що був укладений з ОСОБА_4

Також відсутні докази на підтвердження того, що ПАТ «Дельта Банк» сплатив первісному кредитору ПАТ «Сведбанк» за договором від 25 травня 2012 року купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ціну купівлі, визначену договором, в тому числі за кредитом ОСОБА_4

Таким чином, позивачем не було доведено, що право вимоги за кредитним договором, що був укладений ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, перейшло від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк».

Судова колегія вважає, що позивачем не доведено і ту обставину, що відбувся перехід права вимоги від ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Альфа-Банк», оскільки відсутній акт приймання-передачі прав вимоги, який підписується сторонами у відповідності до п. 2.3 договору від 15 червня 2012 року купівлі-продажу прав вимоги, який би свідчив про перехід права вимоги та з якого можливо було б встановити, що відбувся перехід права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4, а також відсутні докази отримання продавцем за договором від 15 червня 2012 року суми оплати купівельної ціни, встановленої договором.

Не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4, наданий позивачем витяг з додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 15 червня 2012 року, зважаючи на те, що у цьому витягу зазначені лише номер і дата кредитного договору та прізвище позичальника, та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інш.) передавались новому кредитору, як це передбачено ст. 517 ч. 1 ЦК України. До того ж, вказаний витяг підписаний лише працівником ПАТ «Альфа-Банк» та містить відтиск печатки лише однієї сторони договору від 15 червня 2012 року - позивача.

Зважаючи на наведене, а також на відсутність фінансово-бухгалтерських документів, не може бути взятий до уваги розрахунок заборгованості відповідача, складений та підписаний позивачем.

Таким чином, судова колегія вважає, що позивачем не доведено, що до нього перейшло право вимоги за укладеним з ОСОБА_4 кредитним договором від 22 лютого 2008 року, яке належало ПАТ «Сведбанк», у зв'язку з чим, судова колегія приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити..

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: