Є. у. н. с. 512/822/15-ц
Провадження № 2/512/302/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Савранський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Лепехи В.А., секретаря судового засідання Шаповал Н.Г., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Савранського районного суду Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та зустрічним позовом ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» до ОСОБА_1 про зобовязання не вчиняти перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки розміром 5,73га, яка розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району, кадастровий номер :01:001:0238, право власності на яку підтверджується державним актом серії ОД № 007853 від 29.09.2004 року.

Влітку 2015 року позивач вирішив використати своє право власника на здачу земельної ділянки в оренду, однак при зібранні та підготовці відповідних документів ОСОБА_1 дізнався, що 27.07.2009 року в відділі Держземагенства у Савранському районі зареєстровано договір оренди зазначеної земельної ділянки від 01.01.2007р., який за твердженням позивача ніби укладено між ним та відповідачем.

Позивач вказує, що він не укладав зазначеного договору оренди, не підписував, жодних істотних умов спірного договору зі стороною угоди ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» не обговорював та взагалі не знав про існування вищевказаного договору до дня отримання довідки з відділу Держземагенства.

Наявність спірного договору оренди землі від 01.01.2007р., порушує законне право власника вільно розпоряджатися, користуватися та володіти належним йому нерухомим майном, з урахуванням чого позивач звернувся до суду за захистом свого права.

17.11.2015р. до суду із зустрічним позовом до позивача за первісним позовом звернувся відповідач за первісним позовом з вимогами визнання договору оренди земельної ділянки дійсним та зобовязання ОСОБА_1 не вчиняти дій щодо перешкоджання використання орендованої земельної ділянки.

Свої вимоги позивач по зустрічному позову обґрунтовує тим, що договір укладено між сторонами та зареєстровано, позивач в особі свого представника в вересні 2015р. в порушення умов договору оренди, без повідомлення належним чином ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» здійснив виділення земельної ділянки в натурі та її обробіток. Строк дії договору оренди складає 10 років з дня державної реєстрації договору оренди, тобто по 27.07.2019року. Будь-яких претензій та зауважень зі сторони орендодавця до орендаря щодо перегляду умов договору оренди не надходило. Договір укладено з дотриманням умов законодавства і він пройшов державну реєстрацію.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги щодо визнання договору недійсним зважаючи на ті обставини, що договір оренди не підписувався позивачем особисто із-за його фізичного стану, а саме те, що він є інвалідом першої гурпи і не може самостійно рухатися.

Крім того представник первісного позивача заперечив проти задоволення зустрічного позову оскільки спірний договір оренди вважає недійсним та таким, що порушує законні права власника земельної ділянки.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти задоволення первісного позову, так як зазначений договір був укладений 01.01.2007р., 27.07.2009 року здійснена його державна реєстрація. Представник визнала той факт, що ОСОБА_1 особисто не підписував спірний договір, однак зазначений договір є типовим, містить усі істотні умови для договору оренди земельної ділянки, вважає, що його підписав представник позивача з перевищенням своїх повноважень, а позивач в подальшому його погодив, що підтверджується виконанням сторонами умов договору до теперішнього часу.

Також ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнила позовні вимоги за зустрічним позовом та просила суд зобовязати ОСОБА_1 не вчиняти дій щодо перешкоджання у використанні земельної ділянки, яка знаходиться в оренді згідно спірного договору, оскільки даний договір фактично виконується сторонами на протязі дев'яти років. Однак представник позивача ОСОБА_2 з дозволу ОСОБА_1 без погодження з відповідачем зайняв спірну земельну ділянку та проводить на ній сільськогосподарські роботи по її обробітку. Вважає, що такі дії позивача та його представниками є протиправними, тому відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 Закону України Про оренду землі, який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч. 1ст. 16 цього ж Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст. 93 Земельного Кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Випадки недійсності правочинів встановлені ст. 215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з положень статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною першою статті 241 ЦК Українивстановлено, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержаннястороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Судом встановлено.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 007853 виданого 29.09.2004 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розташованої на території Осичківської сільської ради Савранського району масив 2, ділянка 16, кадастровий номер :01:001:0238, площею 5,7300га (а. с. 7).

01.01.2007 року укладено договір оренди земельної ділянки розташованої на території Осичківської сільської ради Савранського району масив 2, ділянка 16, кадастровий номер :01:001:0238, площею 5,7300га, який було зареєстровано в відділі Держземагенства у Савранському районі 27.07.2009 року (а. с. 5-6).

ОСОБА_1 є інвалідом першої групи (а. с. 11; 12).

Предаставник первісного відповідача визнає той факт, що спірний договір оренди позивач особисто не підписував, однак вважає, що даний договір був підписаний представником позивача з перевищенням повноважень, який в подальшому був погоджений ОСОБА_1.

Суд погоджується з такою думкою представника з огляду на наступне.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 пояснив, що з 2007 року по теперішній час плату за користування земельною ділянкою в натуральній формі отримував рідний брат позивача ОСОБА_4. Представник позивача ОСОБА_2 приймав участь в отриманні плати за користування земельною ділянкою за 2015 рік. Однак приблизно в серпні-вересні 2014 року позивач звернувся в усній формі до директора ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» ОСОБА_5 з проханням змінити форму оплати з натуральної в грошову. Після відмови в такому проханні, стосунки орендодавця та орендаря зіпсувалися.

Також представник первісного позивача пояснив, що орендна плата сплачується та отримується представниками позивача навіть після начебто виявлення факту укладення спірного договору оренди та слухання даної справи в суді.

Отримання орендної плати згідно спірного договору підтверджується відомістю за 2014 рік «Видача зерна по паям» (а. с. 49; 51; 53; 55) в якій міститься особистий підпис брата позивача за отриману продукцію в рахунок орендної плати. Крім того факт нарахування орендної плати та її виплати в натуральній формі (продукції зерна) підтверджується довідкою ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» № 1565 від 12.11.2015р. (а. с. 29).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що спірний договір дійсно було укладено представником позивача з перевищенням його повноважень, який в подальшому був погоджений позивачем.

Таким чином суд вважає, що вимога про припинення договору оренди з підстав його не укладення позивачем є необґрунтованою, договір оренди виконується на даний час, що підтверджується отримання позивачем орендної плати. Намагання визнати договір недійсним має на меті укладення нового договору оренди з іншою особою на більш вигідних для позивача умовах, без вирішення спірних питань щодо внесення змін до діючого договору оренди.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.

Крім того дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача та відповідача суд дійшов висновку про те, що зустрічний позов ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» до ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.01.2007 року між позивачем та відповідачем за первісним позовом укладено договір оренди земельної ділянки розташованої на території Осичківської сільської ради Савранського району масив 2, ділянка 16, кадастровий номер :01:001:0238, площею 5,7300га, який було зареєстровано в відділі Держземагенства у Савранському районі 27.07.2009 року (а. с. 5-6).

Позивач за зустрічним позовом виконував та виконує умови договору оренди, шляхом сплати орендної плати на користь відповідача ОСОБА_1 (а. с. 29).

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки (а. с. 34) спірна земельна ділянка передана в оренду терміном на 10 років.

ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» 22.09.2015р. звернулося до Савранського РВ ГУМВС України в Одеській області по факту незаконного захоплення спірної земельної ділянки представником первісного позивача ОСОБА_2 (а. с. 28).

Таким чином виділення земельної ділянки в натурі та початок її обробітку представником ОСОБА_1 є порушенням законних прав орендаря і такі дії підлягають припиненню до закінчення строку дії договору оренди.

З урахуванням викладеного зустрічний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду з зустрічним позовом позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1218грн., що підтверджується квитанцією від 16.11.2015 року (а. с. 23а), з урахуванням чого вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 92, 202, 203, 207, 215, 241, 792 ЦК України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217-218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовити.

2. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» до ОСОБА_1 про зобовязання не вчиняти перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити.

3. Зобов'язати ОСОБА_1 мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, представника за довіреністю ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, не вчиняти будь-яких дій, які б перешкоджали Товариству з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» користуватися земельною ділянкою розміром 5,730га, масив 2, ділянка 16, яка розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, за умовами передбаченими у договорі оренди земельної ділянки.

4. Стягнути з ОСОБА_1 мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів», 66200 Одеська область Савранський район смт. Саврань, вул. Степова, 1, р/р 7801 ВАТ «Південний» м. Одеса, МФО 328209, , св-во платника ПДВ 100318466, ІПНЮО 67, судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1218 грн..

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Савранського районного суду Одеської області.

Особи які приймали участь в справі, але не були присутні в судовому засіданні при оголошенні рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копій судового рішення.

Суддя В. А. Лепеха