Справа № 409/7840/12
Провадження № 2/209/15/15
07 грудня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбара Г.А.,
при секретарі Вітязь Х.О.,
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приватною власністю та вселення у квартиру,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, та уточнивши і доповнивши його, просить зобовязати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Металургів, буд. 76 «а», кв. 58, одна/друга частина якої належить їй на праві приватної власності, вселити її у зазначену квартиру, стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі.
На обґрунтування позовну зазначила, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 18 вересня 2014 року, був задоволений в повному обсязі її позов до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спадщини в порядку спадкування за законом, за нею визнане право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів, буд. 76 «а», кв. 58, в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка ОСОБА_3, як за спадкоємцем першої черги, а 11 листопада 2014 року за нею було зареєстровано права власності на 1/2 частку зазначеної квартири, загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. Маючи всі правовстановлюючі документи на належну їй частку нерухомого майна, вона не має можливості в повному обсязі здійснювати свої права співвласника квартири, тобто користуватися та розпоряджатися своєю власністю через протиправні та незаконні дії відповідача, яка також є спадкоємцем першої черги після свого померлого батька ОСОБА_3 і прийняла спадщину у вигляді 1/2 частки вказаної квартири, але до теперішнього часу не оформила спадщину та не зареєструвала за собою право власності на частку нерухомого майна у встановленому законом порядку, але при цьому перешкоджає їй, позивачу, користуватися житловим приміщенням та проживати в квартирі, взагалі не надає доступу до квартири. Відповідач самоправно користується всією квартирою, поміняла замки на вхідних дверях до квартири, де вона, позивач, проживала разом із чоловіком до моменту його смерті, і де знаходяться її особисті речі та їх з чоловіком спільне майно. Ніякі попередження та профілактичні бесіди із відповідачем, які були проведені працівниками міліції за її, позивача, зверненнями, позитивних результатів не дали, і ОСОБА_2 продовжує чинити їй перешкоди в користуванні квартирою, що порушує її права власника нерухомого майна.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні обґрунтуванню позову.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила.
Враховуючи те, що відповідач про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, та не заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд, відповідно до ч. 1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних усправі даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири, загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів, буд. 76 «а», кв. 58, право власності на яку вона набула в порядку спадкування за законом після свого померлого 04 червня 2011 року чоловіка ОСОБА_3, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 лютого 2014 року (а.с.104-106), ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року (а.с.107), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 листопада 2014 року (а.с.111), технічним паспортом на квартиру, виготовленим 21 жовтня 2014 року (а.с. 109-110).
Згідно позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 від попереднього шлюбу, і нарівні з позивачем є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька, але до теперішнього часу юридично не оформила свої права спадкоємця та власника 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Металургів, буд. 76 «а», кв. 58.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 з червня 2011 року і до теперішнього часу перешкоджає позивачу користуватися належною їй 1/2 часткою квартири по пр. Металургів, буд. 76 «а», кв. 58 в м. Дніпродзержинську. Після смерті ОСОБА_3 змінила замки на вхідних дверях квартири, в звязку з чим позивач була вимушена неодноразово звертатися до Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська із заявами щодо прийняття мір до ОСОБА_2С , що підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 25 липня 2011 року (а.с. 143), повідомленням начальника Дніпровського РВ Дніпродзержинського ГУ УМВС України в Дніпропетровській області від 25 липня 2011 року (а.с. 144), висновками за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 2539 від 02 квітня 2015 року, № 5712 від 15 липня 2015 року, (а.с. 145-146).
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні.
Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист всіх субєктів права власності.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право вимагати усунення перешкод в користуванні належним їй нерухомим майном та вселення її в квартиру
Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 має бути стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір.
Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приватно власністю та вселення у квартиру
Зобовязати ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, одна друга частина якої належить їй на праві приватної власності.
Вселити ОСОБА_1 в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 107,30 грн. сплаченого у справі судового збору.
Повторне заочне рішення у справі сторони можуть оскаржити в загальному порядку шляхом подачі протягом десяти днів після його ухвалення (отримання) апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що його ухвалив.
Суддя Байбара Г.А.