У Х В А Л А

4 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 6 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 6 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2015 року, позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 11 грудня 2006 року № 280/40-164 станом на 1 грудня 2014 року у розмірі 529 459 грн 74 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11 грудня 2006 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, - однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2006 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_05_14/pravo1/T990606.html?pravo=1>, за початковою ціною предмету іпотеки для його подальшої реалізації, визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності.

Пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, судом не встановлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 6 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2015 року й ухвалення нового судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 256-261, 266-267 ЦК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 256-261, 266-267 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року, 3 червня та 7 жовтня 2015 року, постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року та 1 липня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що, оскільки позичальник порушив зобов'язання за кредитним договором, то необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, строк позовної давності для стягнення заборгованості почав перебіг з 6 січня 2011 року, проте відповідно до рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 2 грудня 2014 року, яке було чинним, 11 жовтня 2013 року був перерваним.

Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року, що надана заявником як приклад, яким рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, а справа у вказаній частині передана на новий розгляд, не містить правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня та 7 жовтня 2015 року, що надані заявником як приклади, установлено, що позивачі у справах зверталися до суду із пропуском строку позовної давності. Крім того, у вказаних судових рішеннях не зазначено, що строк позовної давності переривався у зв'язку із зверненням позивача до третейського суду.

Порівняння змісту указаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Крім того, у вказаному судовому рішенні не зазначено, що строк позовної давності переривався у зв'язку із зверненням позивача до третейського суду.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Крім того, у вказаному судовому рішенні не зазначено, що строк позовної давності переривався у зв'язку із зверненням позивача до третейського суду.

Таким чином, порівняння змісту постанов Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року та 1 липня 2015 року зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 6 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 11 червня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук