УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гвоздика П.О., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області, треті особи: ОСОБА_5, Державна Азовська морська екологічна інспекція, про визнання рішення недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 просять судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що прийняте в порядку ст. 118 ЗК України органом місцевого самоврядування рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не порушує права позивача як суміжного землевласника, оскільки не означає позитивного рішення про надання у власність ОСОБА_5 спірної земельної ділянки, є лише складовою процесу відведення землі, де здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе й без отримання дозволу на її виготовлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 2 ст. 338 ЦПК України підстави для скасування судових рішень.

Наведені у касаційні скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

П.О. Гвоздик
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко