Ухвала

іменем україни

30 листопада 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визначення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_2 у користування кімнатну площею 8,1 кв. м у квартирі АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користування кімнати площею 9,8 кв. м та 19,4 кв. м. Місця загального користування: кухню площею 5,9 кв. м, коридор площею 4,4 кв. м, санвузол площею 2,8 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 залишено у спільному користуванні. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Судами встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті його сина - ОСОБА_6

Вищевказана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 37,3 кв. м, загальна площа вищевказаної квартири - 50,4 кв. м, у тому числі: кімната - 19,4 кв. м, кімната - 9,8 кв. м, кімната - 8,1 кв. м, кухня - 5,9 кв. м, коридор - 4,4 кв. м, санвузол - 2,8 кв. м, належна позивачу частка складає 8,4 кв. м.

У добровільному порядку сторони не визначили порядок користування квартирою.

Відповідно до статей 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Так, статтею 358 ЦК України передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Відповідно до ч. 3 цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з вимогами ст. 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, статей 57, 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього. Фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 4 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, враховуючи вказані норми закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що кімната площею 19,4 кв. м, яку місцевий суд виділив відповідачу, є прохідною до кімнати позивача. Позивач не довів належними та допустимими доказами можливість виділення йому у користування кімнати площею 8,1 кв. м без порушення прав відповідачів як співвласників квартири.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції враховано, що сторони - особи різної статі та не є членами сім'ї, а визначений судом першої інстанції порядок користування квартирою не відповідає вимогам статей 355, 356, 358 ЦК України та порушує права інших співвласників квартири, оскільки унеможливить належне користування відповідачами кімнатою площею 19,4 кв. м, так як кімната буде фактично використовуватись і позивачем.

Встановлено, що апеляційний суд всебічно та повно дослідив обставини справи і дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, взв'язку з чим обґрунтовано скасував рішення місцевого суду.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визначення порядку користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М.Фаловська