АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/706/15-ц 22-ц/774/1709/К/15
Справа № 193/706/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/1709/К/15 інстанції - Патинка А.Г.
Категорія - 53(4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю - позивача ОСОБА_2, представника відповідача Папуши Ігоря Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області - Папуши Ігоря Миколайовича на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (далі - Сільська рада), в обґрунтування якого посилалась на те, що 05 березня 2008 року вона була прийнята на роботу до КП «Відродження плюс» на посаду головного бухгалтера, з 10 січня 2011 року виконувала обов'язки директора КП «Відродження плюс», а 14 січня 2011 року за контрактом між нею та Новоюлівською сільською радою її призначено на посаду директора цього підприємства. 17 лютого 2015 року вона подала заяву про звільнення за власним бажанням, але розпорядження про її звільнення не видане та не зроблено запис і взагалі не видана трудова книжка. Згідно рішення апеляційного суду від 19 травня 2015 року з відповідача на її користь стягнуто 15392,00 грн. в рахунок відшкодування вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 05.11.2014 року по 19.05.2015 року, але вона не мала бажання далі працювати на даному підприємстві. У зв'язку з цим 20 травня 2015 року вона повторно подала заяву про звільнення її із займаної посади, однак Новоюлівська сільська рада не видає наказу про її звільнення та трудову книжку. У зв'язку з цим просить суд витребувати її трудову книжку НОМЕР_1, яка знаходиться у Новоюлівській сільській раді, стягнути з відповідача на її користь кошти за час вимушеного прогулу з 20 травня 2015 року до дня постановлення рішення суду в розмірі середньомісячного заробітку 2427,17 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000, 00 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано Новоюлівську сільську раду видати ОСОБА_2 трудову книжку НОМЕР_1 та стягнуто на її користь з відповідача стягнуто кошти за час вимушеного прогулу з 20 травня 2015 року до 25 червня 2015 року включно в розмірі 3078,40 грн. і моральну шкоду в сумі 150 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржено.

В апеляційній скарзі представник відповідача Папуша І.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Зокрема на його думку, самовідвід судді Шумської О.В. та розгляд справи суддею Патинкою А.Г. є безпідставним. Також безпідставною вважає відмову у задоволенні клопотання про допит свідків, яким відома інформація щодо направлення трудової книжки позивачу. Крім того, судом проігноровані пояснення ОСОБА_2, надані нею 19 травня 2015 року в суді апеляційної інстанції, про те, що вона загубила трудову книжку, при цьому заяв про втрату або видачу дублікату трудової книжки від неї не надходило. Крім того, зазначає, що судом не враховано те, що трудова книжка надсилалась ОСОБА_2 рекомендованим листом, який вона отримала 15 березня 2015 року, але ОСОБА_2 з метою здійснення запису про поновлення її на роботі надала до Новоюлівської сільської ради завідомо підроблену трудову книжку НОМЕР_1, про що порушено кримінальне провадження № 000223 від 23 квітня 2015 року за ознаками ч. 1ст. 358 КК України, а трудова книжка із зазначеним вище серійним номером долучена до матеріалів кримінального провадження. Натомість, серійний номер трудової книжки, вдруге виданої Новоюлівською сільською радою на і'мя ОСОБА_2, - НОМЕР_2.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2008 року ОСОБА_2 прийнята на посаду головного бухгалтера в КП «Відродження плюс».

Цей факт підтверджено колишнім директором Комунального підприємства (далі - КП) «Відродження плюс» ОСОБА_6, допитаним судом апеляційної інстанції за клопотанням позивача в якості свідка, який підтвердив свій підпис під здійсненим позивачем ОСОБА_2 записом №1, датованим 05 березня 2008 року, у трудовій книжці із серійним номером НОМЕР_1, яка була виписана особисто позивачем на своє ім'я при покладенні на неї обов'язків по обліку та веденню трудових книжок працівників КП «Відродження плюс» (а.с. 5).

На підставі рішення сесії Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 13 січня 2011 року № 51-4/VІ ОСОБА_2 було затверджено на посаді директора КП "Відродження Плюс" та з нею укладено контракт терміном на п'ять років з 13 січня 2011 року по 13 січня 2016 року

08 липня 2013 року позивач звільнена з посади директора "КП "Відродження Плюс".

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 14 січня 2015 року, ОСОБА_2 поновлено на посаді директора КП "Відродження Плюс" та на її користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2013 року по 04 листопада 2014 року.

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року, яким з Новоюлівської сільської ради на користь ОСОБА_2 стягнуто 15392,00 грн. в рахунок відшкодування вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 05 листопада 2014 року по 19 травня 2015 року, та не потребують доказуванню в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України (а.с. 7-9).

Згідно розпорядження сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №1-к від 29 січня 2015 року ОСОБА_2 від 30 січня 2015 року поновлено на роботі, а 17 лютого 2015 року вона подала заяву до Новоюлівської сільської ради про розірвання контракту та звільнення її з посади директора КП «Відродження плюс».

Такі обставини убачаються із рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, комунального підприємства «Відродження плюс» в особі директора Мартилога Олександра Станіславовича, яким з КП «Відродження плюс» на користь ОСОБА_2 стягнуто компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 5616,10 грн.

20 травня 2015 року ОСОБА_2 знов подала заяву на звільнення із посади директора КП «Відродження плюс» (а.с. 10, 92).

Згідно відповіді Новоюлівської сільської ради від 26 травня 2015 року, ОСОБА_2 повідомлена, що її звільнено із займаної посади директора КП «Відродження плюс» 17 лютого 2015 року за розпорядженням сільського голови №2-к від 17.02.2015 року згідно поданої нею заяви, надісланої поштою, та позивачу запропоновано надати до Новоюлівської сільської ради трудову книжку серії НОМЕР_2 від 13.01.2011 року з метою здійснення запису про поновлення на роботі на підставі рішення апеляційного суду від 14.01.2015 року та звільнення на підставі поданої ОСОБА_2 раніше заяви, оскільки трудова книжка НОМЕР_1, виписана власноручно ОСОБА_2 і надана до сільської ради 30 січня 2015 року у зв'язку з поновленням на роботі долучена до матеріалів кримінального провадження № 000223 від 23 квітня 2015 року за ознаками ч. 1ст. 358 КК України (підробка і використання трудової книжки) (а.с. 11).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зобов'язання видачі їй трудової книжки НОМЕР_1, стягнення коштів за час вимушеного прогулу і вішкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 47, ч. 5 ст. 235 КЗпП України та виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач Новоюлівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області не видала наказ про її звільнення з посади директора КП «Відродження плюс» на підставі поданої неї заяви про звільнення від 20 травня 2015 року та не видала їй трудову книжку, що призвело до вимушеного прогулу та позбавило її можливості офіційно працевлаштуватись на іншу роботу, у зв'язку з чим вона просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції погодився із доводами позивача та вважав доведеною вину підприємства у невидачі трудової книжки, що є підставою для стягення з нього середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому суд не звернув уваги на наявність у справі даних, які визнані сторонами, про те, що на ім'я ОСОБА_2 упродовж її роботи в КП «Відродження плюс» було виписано три трудових книжки із серійними номерами: НОМЕР_1 від 05 березня 2008 року (а.с. 5), НОМЕР_2 від 13 січня 2011 року (а.с. 6) та НОМЕР_3 від 13 січня 2011 року (а.с. 28).

Не з'ясувавши в повному обсязі усі обставини справи, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Між тим, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області встановила, і це визнано сторонами, що будучи прийнятою на роботу 05 березня 2008 року на посаду головного бухгалтера в КП «Відродження плюс» на підставі наказу №10 від 05 березня 2008 року, виданого директором ОСОБА_6, позивач не надала підприємству свою трудову книжку для здійснення в ній запису про прийняття на роботу.

Після покладення на неї обов'язків по обліку та веденню трудових книжок працівників КП «Відродження плюс» позивач ОСОБА_2 виписала собі власноручно нову трудову книжку із серійним номером НОМЕР_1 та здійснила в ній запис №1 від 05 березня 2008 року про прийняття її на посаду головного бухгалтера, пояснивши колегії суддів, що вона загубила свою первісну трудову книжку (а.с. 5).

Такий запис не відповідає п. 5.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерством юстиції та Міністерством соціальної політики України №58 від 29 липня 1993 року (з наступними змінами) (далі - Інструкція), оскільки у випадку, якщо особа загубила трудову книжку, вона зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи, де їй має бути видана інші трудова книжка із записом «Дублікат».

Крім того цей запис вчинено з порушенням п. 5.3 зазначеної Інструкції, згідно якої, якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Будучи затвердженою на посаді директора Комунального підприємства "Відродження Плюс" на підставі рішення сесії Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 13 січня 2011 року № 51-4/VІ та після укладення сторонами контракту терміном на п'ять років з 13 січня 2011 року по 13 січня 2016 року, ОСОБА_2 власноручно внесла до своєї трудової книжки запис №2 від 10 січня 2011 року про переведення її по переводу з посади головного бухгалтера на посаду директора КП «Відродження плюс» на підставі наказу №20 від 10 січня 2011 року (а.с. 5).

Такий запис не відповідає п. 4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», оскільки його мала здійснити уповноважена особа Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, проте ОСОБА_2 не надала Сільській раді свою трудову книжку і зберігала її на підприємстві, яке очолювала, що і підтвердила позивач колегії суддів в суді апеляційної інстанції.

Згідно із письмовими запереченнями ОСОБА_2 на апеляційну скаргу відповідача, в липні 2013 року позивач забрала з підприємства свою трудову книжку НОМЕР_1 та зберігала її вдома (а.с. 85-87).

Будучи звільненою 08 липня 2013 року з посади директора "КП "Відродження Плюс" позивач не надала Сільській раді свою трудову книжку для здійснення відповідного запису, що підтверджується тими ж письмовими запереченнями, згідно яких вона надала до Сільської ради свою трудову внижку НОМЕР_1 після першої вимоги згідно розпорядження сільського голови «Про поновлення на роботі» від 29 січня 2015 року №1-к (а.с. 86).

Після поновлення ОСОБА_2 на роботі на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 14 січня 2015 року, Сільська рада виписала на ім'я позивача другу трудову книжку з серійним номером НОМЕР_2 від 13 січня 2011 року та внесла туди запис №1 від 13 січня 2011 року про переведення позивача по переводу на посаду директора КП «Відродження плюс» на підставі рішення сесії сільської ради № 51-4/VІ від 13.01.2011 року та №2 від 08 липня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора КП «Відродження плюс» згідно ст.. 36 п. 8 КЗпП України на підставі рішення сесії сільської ради № 250-24/VІ від 08.07.2013 року (а.с. 6).

Зазначена трудова книжка НОМЕР_2 відправлена на адресу ОСОБА_2 рекомендованим поштовим відправленням 07 березня 2014 року та отримана позивачем 15 березня 2014 року (а.с. 22, 23).

Як пояснила колегії суддів Войтенко Н.В., зазначену трудову книжку вона повернула Сільській раді під час розгляду справи Софіївським районним судом Дніпропетровської області для внесення запису про її роботу в якості головного бухгалтера КП «Відродження плюс» з 05 березня 2008 року.

Такий факт відповідачем не визнано і в матеріалах справи відсутні докази на його підтвердження.

Як зазначалось вище, із рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року вбачається, що згідно з розпорядженням сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №1-к від 29 січня 2015 року ОСОБА_2 від 30 січня 2015 року було поновлено на роботі, а 17 лютого 2015 року вона подала заяву до Новоюлівської сільської ради про розірвання контракту та звільнення її з посади директора КП «Відродження плюс».

При розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, комунального підприємства «Відродження плюс» в особі директора Мартилога Олександра Станіславовича про стягнення компенсації за невикористані відпустки рішенням суду від 07 квітня 2015 року на її користь стягнуто компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 5616,10 грн., яка розрахована саме станом на 17 лютого 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року встановлено, що виконання рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року, про поновлення ОСОБА_2 на роботі було затримано відповідачем з 05 листопада 2014 року по 19 травня 2015 року, у зв'язку з чим з Новоюлівської сільської ради на користь ОСОБА_2 стягнуто 15392,00 грн. в рахунок відшкодування вимушеного прогулу (а.с. 7-9).

На виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року сільським головою видано розпорядження №8-к від 26 травня 2015 року, згідно з яким дата звільнення ОСОБА_2 згідно розпорядження сільського голови від 17 лютого 2015 року №32-к визнана недійсною, а директора КП «Відродження плюс» ОСОБА_2 звільнено з 20 травня 2015 року за власним бажанням згідно зіст.. 38 КЗпП України (а.с. 27).

Згідно з довідкою голови ліквідаційної комісії по КП «Відродження плюс» №98 від 30 червня 2015 року, з моменту звільнення ОСОБА_2 в липні 2013 року передачі документів по вказаному підприємству не проводилось, оскільки остання на роботу умисно не з'являлась, при прийнятті документів КП «Відродження плюс» особові справи працівників і трудові книжки були відсутні разом з печаткою КП «Відродження плюс» і штампом, також була відсутня особова справа і трудова книжка ОСОБА_2 (а.с. 54).

У зв'язку з цим на ім'я позивача Сільська рада виписала третю трудову книжку із серійним номером НОМЕР_3 від 13 січня 2011 року та здійснила до неї записи: №1 від 13 січня 2011 року про переведення позивача по переводу на посаду директора КП «Відродження плюс» на підставі рішення сесії сільської ради № 51-4/VІ від 13.01.2011 року; №2 від 08 липня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора КП «Відродження плюс» згідно ст.. 36 п. 8 КЗпП України на підставі рішення сесії сільської ради № 250-24/VІ від 08.07.2013 року; №3 від 29 січня 2015 року про те, що запис за №2 є недійсним; №4 від 29 січня 2015 року про поновлення позивача на роботі КП «Відрядження плюс» на підставі розпорядження сільського голови №1-к від 29 січня 2015 року; №5 від 17 лютого 2015 року про звільнення з роботи за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України на підставі розпорядження сільського голови №2-к від 17 лютого 2015 року; №6 від 26 травня 2015 року про те, що запис №5 є недійсним, та № 7 від 26 травня 2015 року про звільнення позивача з роботи за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України на підставі розпорядження сільського голови №8-к від 26 травня 2015 року (а.с. 28).

17 червня 2015 року зазначену трудову книжку із серійним номером НОМЕР_3 відповідач надіслав рекомендованим поштовим відправленням № 532 на адресу позивача на підставі її письмової заяви від 20 травня 2015 року (а.с. 10, 96, 25, 58, 59).

Позивач ОСОБА_2 пояснила колегії суддів, що вона дійсно отримала цю трудову книжку НОМЕР_3, продемонструвала її колегії суддів, проте заявила, що не згодна із записами, які відповідач здійснив у ній, оскільки вони не містять запису про її прийняття на роботу головним бухгалтером КП «Відродження плюс» від 05 березня 2008 року.

Що ж стосується трудової книжки із серійним номером НОМЕР_1 від 05 березня 2008 року, яку суд витребував від відповідача на вимогу ОСОБА_2, то колегією суддів установлено, що ця трудова книжка вилучена на підставі протоколу огляду від 20 липня 2015 року, складеного слідчим СВ Софіївського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровскій області (а.с. 101).

Згідно пояснень представника відповідача, за заявою Сільської ради Софіївським районним відділом УМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальне провадження №0000223 від 23 квітня 2015 року за ст.. 358 КК України за фактом виготовлення підробного документу та його використання, до якого і була долучена надана позивачем до Сільської ради трудова книжка із серійним номером НОМЕР_1, оскільки в ній власноручно зроблені позивачем записи завірені привласненою нею печаткою підприємства КП «Відродження плюс», яка проходить по іншому кримінальному провадженню №0000756 відносно ОСОБА_2, порушеному за ст.. 357 КК України - викрадення, привласнення документів, штампів, печаток, заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем, або їх пошкодженням.

На підтвердження цих фактів відповідачем надані копії клопотань Новоюлівської сільської ради від 24 червня 2015 року про долучення до матеріалів кримінального провадження № 0000223 в якості доказу трудової книжки серії НОМЕР_1 та про вилучення оригіналів почерку з метою проведення технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи записів, здійснених в цій трудовій книжці.

Аналіз зазначених обставин справи приводить колегію суддів до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов'язку видати ОСОБА_2 трудову книжку серії НОМЕР_1 від 05 серпня 2008 року, оскільки висновок місцевого суду про те, що вона перебуває в розпорядженні відповідача, не відповідає обставинам справи.

Крім того, відсутні також підстави і для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки, як встановлено колегією суддів, відповідач 17 червня 2015 року надіслав на адресу позивача трудову книжку із серійним номером НОМЕР_3, і ця трудова книжка перебуває у ОСОБА_2 на руках, у зв'язку з чим посилання позивача на неможливість працевлаштування та необхідність компенсації їй вимушеного прогулу є безпідставними.

Також безпідставними є посилання ОСОБА_2 на неправильність записів, здійснених відповідачем у зазначеній трудовій книжці, оскільки відповідно до положень п. 2.6. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або

уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис, до якого позивач не позбавлена можливості звернутись.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді справи виходив із іншої правової оцінки обставин на предмет їх доведеності, з якою колегія суддів не погоджується, рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 необхідно скасувати та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача Папуши Ігоря Миколайовича задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Михайлів