Номер провадження: 22-ц/785/5906/15
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Фальчука В.П., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства «Галина» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, переведення прав та обов'язків покупця, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,-

встановила:

04 вересня 2014р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, Приватного підприємства «Галина», який остаточно уточнив, просила суд:

-визнати недійсним договор купівлі-продажу від 22 березня 2003р. нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 в частині особи покупця ПП «Галина»;

-перевести за вказаним договором купівлі-продажу від 22 березня 2003р. права та обов'язки покупця з ПП «Галина» на неї ОСОБА_2

-витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на її користь нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1 шляхом визнання за нею (ОСОБА_2) права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1;

-зобов'язати реєстраційну службу скасувати запис по реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3, та внести запис про реєстрацію за нею права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_2 вказала, що 22 березня 2003р. було укладено договір купівлі-продажу, за яким ПП «Галина» придбало житловий будинок АДРЕСА_1. Вказаним договором були порушені її права, як постійного квартиронаймача, оскільки вона і її син з 28 травня 1997р. зареєстровані та постійно мешкають за адресою: АДРЕСА_1. У подальшому на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 червня 2011р. власником житлового будинку АДРЕСА_1 став ОСОБА_3

Позивач стверджувала, що спірне нерухоме майно, було надано їй у постійне користування ЗАТ «Полярна зірка», як робітнику цього підприємства, в теперішній час підприємство ліквідовано. Впродовж всього терміну проживання з моменту прописки за названою адресою її ніхто не повідомляв ані про наміри зміни власника, ані про зміну власника. Тому, до теперішнього часу достеменно не відомо на яких правових підставах та за якими обставинами ця нерухомість спочатку нібито стала власністю ПП «Галина», а потім ОСОБА_3, а вона, як основний наймач житла мала першочергове право на придбання або викуп цього помешкання. Іншого житла вона не має.

Позивач також вказала, що під час укладення договору купівлі-продажу від 22березня 2003р., Приватне підприємство «Галина» вийшло за межі наданих законом обсягів цивільної правоздатності щодо права на його укладення бо такі права належать саме їй (ОСОБА_2) на підставі вимог ч. 2 ст.777, ч.2 ст.822 ЦК України, тому названий договір купівлі-продажу в частині особи покупця є недійсним.

Крім того, позивач звернула увагу на те, що одноособовим засновником ПП «Галина» та одноособовим учасником підприємства на момент вчинення договору від 22 березня 2003р. був ОСОБА_3, який і приймав рішення щодо придбання названого майна, та в подальшому ОСОБА_3 незаконно за рішенням суду став власником цього майна у зв'язку з виходом зі складу засновників ПП «Галина». ОСОБА_3 фактично набув право власності на спірний будинок на безвідплатній основі у зв'язку з виходом зі складу засновників ПП «Галина». Тому, позивач вважала, що у неї є законне право витребувати у ОСОБА_3 вказане майно на підставі вимог ч.3 ст.388 ЦК України.

Рішенням суду від 19 травня 2015р. позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства «Галина» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 березня 2003р., переведення прав та обов,язків покупця за договором купівлі-продажу від 22 грудня 2003р. з ПП «Галина» на ОСОБА_2, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння по АДРЕСА_1, залишено без задоволення в повному обсязі (а.с.163-165).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що суд в порушені вимог процесуального і матеріального права необґрунтовано і безпідставно відмовив їй у задоволені позову (а.с.175-181).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам ЦПК України оскаржуване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 березня 2003р. не має, а позивач не надала суду відповідні і допустими докази на підтвердження свого позову в частині того, що спірне житло їй було надано у постійне користування ЗАТ «Полярна зірка», як робітнику цього підприємства.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи, встановленим обставинам по справі, вимогам закону та висновки суду зроблені на повно з'ясованих обставинах по справі.

Так, ОСОБА_3 набув права власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 червня 2011р., яке станом на теперішній час є чинним та не скасовано (том 1 а.с.108-111).

Право власності було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 23 вересня 2011р. 03 жовтня 2011р. був отриманий Витяг № 31911648 з реєстру прав власності на нерухоме майно, а 04 жовтня 2011р. був отриманий технічний паспорт на нерухоме майно - садибний індивідуальний житловий будинок (том 1 а.с. 113).

Позивач ОСОБА_2 зверталася з апеляційною скаргою про скасування вищевказаного рішення суду, але ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26січня 2015р. було прийнято відмову від представника ОСОБА_2 від апеляційної скарги на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 червня 2011р. (том 2 а.с.175).

Тому підстав для висновку про противоправне отримання ОСОБА_3 права власності на ОСОБА_3 на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою АДРЕСА_1, на даний час не має.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно змісту ч.ч.2,3,5 ст.203 ЦПК України особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У матеріалах справи відсутні докази з приводу того, що договір купівлі-продажу від 22 березня 2003р. укладений з будь-якими порушеннями Закону.

Тому і не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 і про переведення на неї прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу від 22березня 2003р. нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, (статті 10, 11 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам позивача ОСОБА_2 у сукупності з наданими нею доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарги не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не має.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства «Галина» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, переведення прав та обов'язків покупця, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

В.П. Фальчук