Справа № 489/2887/15-ц
Номер провадження 2/489/1686/15
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення частки боргового зобов'язання,

встановив

В травні 2015 року позивач звернулась з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем був розірваний шлюб. Під час шлюбу нею був укладений кредитний договір в інтересах сім'ї. Внаслідок невиконання зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 692 829,30 грн. Рішенням суду ухвалено стягнути з позивача заборгованість разом з судовим збором у сумі 574 510,73 грн. За таких обставин просить суд стягнути з відповідача на її користь 1/2 боргового зобов'язання, тобто 287 255, 65 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. В судове засідання 11.12.2015 не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволені позову.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2005 року. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.05.2013 шлюб між сторонами було розірвано.

В період шлюбу, 01.08.2008 року між позивачем та Кредитною Спілкою "Альянс Україна" було укладено кредитний договір №266-08 к Н1, за умовами якого позичальниця отримала 85 000 грн. кредиту, зобов'язавшись його повернути не пізніше 01.08.2011. В пункті 1.2 договору визначено, що кредит використовується на розвиток бізнесу.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24.02.2014 з позивача на користь КС "Альянс Україна" стягнуто заборгованість у розмірі 572690,73 грн. за кредитним договором від 01.08.2008 та судові витрати у розмірі 1820 грн.

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України)., що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

При укладанні кредитного договору одним із подружжя (ст. 1054 ЦК України) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, хоча банки зазвичай і вимагають підтвердження волі другого з подружжя щодо цього правочину. Однак кредитний договір не належить до договорів, які передбачені в ст. 65 СК України, в якій йдеться про правочини щодо спільного майна подружжя. Це пояснюється тим, що укладення кредитного договору не стосується спільного майна подружжя. Таким чином той з подружжя, хто укладає кредитний договір, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов'язальних, а не речових правовідносин.

Правовий режим майна, отриманого одним з подружжя за зобов'язаннями, залежить від тієї мети, за досягнення якої діяла ця особа. Таке правило закріплено в ч. 3 ст. 61 СК України: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо той з подружжя, який отримав майно за договором, діяв в спільних інтересах подружжя, то вважається, що отримане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Оскільки до складу спільного майна подружжя входить спільність активу, тобто права власності на речі та майнові зобов'язальні права, але не спільність пасиву, тобто боргів, то при вирішенні питання про поділ боргів подружжя, необхідно розмежовувати поняття «особисті» та «спільні» борги дружини та чоловіка.

Для спільних боргів характерне те, що вони виникають з єдиної правової підстави. До спільних боргів належать борги за укладеними обома з подружжя угодами, за якими вони прийняли на себе певні зобов'язання; за угодами, укладеними одним із подружжя за наявності презумпції згоди на це другого з них, якщо кошти, одержані за такими угодами, використано в інтересах сім'ї, зокрема борги дружини і чоловіка, пов'язані з їх спільним майном; за зобов'язаннями, що виникли внаслідок спільного заподіяння шкоди іншим особам; за зобов'язаннями подружжя з відшкодування шкоди, заподіяної їх неповнолітніми дітьми; борги, які виникли через безпідставне набуття або збереження обома з подружжя майна за рахунок іншої особи. Усі інші борги подружжя є особистими.

Той з подружжя, хто не брав участі у договірному зобов'язанні, може набувати певних майнових обов'язків і визнаватися боржником у зобов'язанні. Так, він може нести майнову відповідальність за зобов'язанням, учасником якого був другий із подружжя. Це можливо лише за умов, коли судом встановлено що:

- договір був укладений другим із подружжя в інтересах сім'ї;

- те, що було одержано за договором, використано на її потреби.

Як стверджує позивач, кредитний договір був укладений нею в інтересах сім'ї, те, що було одержано за договором, використано на потреби сім'ї. Проте, в судовому засіданні встановлено, що не зважаючи на те, що отримані позивачем кредитні кошти були спрямовані на розвиток бізнесу, не можливо встановити їх подальшу долю. Позивачем не доведено, що кредитні кошти були використані в інтересах сім'ї.

З поміж іншого, позивач не вказує на наявність спільно нажитого майна, яке підлягає поділу між подружжям, суд робить висновок про відсутність спору про поділ такого майна. Боргові зобов'язання подружжя, які виникли за кредитним договором мають враховуватися при поділі майна подружжя, а при відсутності спору між подружжям про поділ майна, через його відсутність, суд вважає, що боргові зобов'язання, окремо від майна, поділу не підлягають.

Поручителями за зобов'язаннями, що виникають з кредитного договору стали батьки позивача, а відповідач не виступив поручителем.

Отже судом не встановлено обставин, на які посилається позивач для задоволення позову, вимога щодо поділу боргів подружжя є не обґрунтованою, отже не підлягає задоволенню.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення частки боргового зобов'язання в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв