Справа № 347/731/15
Провадження № 22-ц/779/2755/2015
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю апелянта та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не самостійних вимог: Вербовецька сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Вербовецька сільська рада про визнання незаконними та скасування рішень Вербовецької сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Вербовецька сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в обґрунтування якого зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.03.2008 року вона є власником житлового будинку з господарськими спорудами в с. Старий Косів по вул. Будівельників, 24, Косівського району Івано-Франківської області. 27.01.2015 року в реєстраційній службі Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано її право власності на земельну ділянку площею 0,2375 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вказаною адресою, що підтверджується виданим їй свідоцтвом про право власності на земельну ділянку від 27.01.2015 року. Однак, ще у 2014 році в процесі виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) їй стало відомо про той факт, що сусідній землекористувач ОСОБА_4 на її земельній ділянці побудувала металевий паркан на бетонному фундаменті. З даного приводу вона звернулася до Вербовецької сільської ради і рішенням ради від 28.05.2014 року їй рекомендовано в разі відсутності компромісного мирного вирішення спірного питання звернутись до суду. Оскільки відповідач відмовилася в добровільному порядку виконати її вимоги щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, то просила позов задовольнити, зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою та демонтувати металевий паркан на бутобетонному фундаменті, що знаходиться на її земельній ділянці.

В червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Вербовецька сільська рада про визнання незаконними та скасування рішень Вербовецької сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в обґрунтування якого зіслалася на те, що вони з позивачем за первісним позовом дійсно є власниками суміжних земельних ділянок. Однак, її земельна ділянка передана їй у приватну власність ще у 2004 році на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 11.08.2004 року. 19.10.2007 року їй видано державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку площею 0,2470 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с. Старий Косів по вул. Будівельників, 30 Косівського району Івано-Франківської області. Стверджує, що огорожу зі сторони ОСОБА_3 вона не встановлювала нову, а тільки переробила у 2012 році по старій огорожі, яка існувала ще за життя її батьків і була споруджена ними, замінивши деревяні дошки на бляху. Вважає, що рішення та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 0,2375 га, видані ОСОБА_6 з порушенням земельного законодавства, без урахування її державного акту на право власності на земельну ділянку, який був виданий їй 19.10.2007 року, та межі між їхніми земельними ділянками, якою являється її огорожа. З наведених підстав та з урахуванням уточнень просила її зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2015 року задоволено позов ОСОБА_3. Зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_6 в користуванні земельною ділянкою під кадастровим номером :03:003:0213 площею 0,2375 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: с. Старий Косів, вул. Будівельників, 24, Косівського району Івано-Франківської області, та демонтувати металевий паркан на бутобетонному фундаменті на цій земельній ділянці, що належить ОСОБА_6

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Вербовецька сільська рада про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання незаконним та скасування рішення сесії Вербовецької сільської ради відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення в частині задоволення первісного позову ОСОБА_3 суд допустив порушення ст. 116 Земельного кодексу України та не врахував, що остання набула право власності на земельну ділянку площею 0,2375 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд тільки 21.01.2015 року після прийняття Вербовецькою сільською радою рішення про затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_6 вказаної земельної ділянки. При цьому позивач за первісним позовом ОСОБА_5 не надала суду жодного доказу, що вона чинила їй перешкоди в користуванні її приватизованою земельною ділянкою після 21.01.2015 року.

Суд не взяв до уваги та не дав оцінки тому факту, що її земельна ділянка площею 0,2470 га, яка межує із спірною земельною ділянкою ОСОБА_3 передана їй у приватну власність ще у 2004 році на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 11.08.2004 року, а 19.10.2007 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку. На той час суміжним землекористувачем земельної ділянки був ОСОБА_7, з яким вони узгодили межу і спору з цього приводу між ними не було. Такою межею протягом багатьох років була деревяна огорожа з металевими стовпчиками, яку вона у 2012 році переробила, замінивши деревяні дошки на бляху. Металеві стовпчики вона не демонтувала і не пересувала, оскільки в цьому не було потреби. Даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, однак суд показання вказаних свідків до уваги не взяв. Суд не вказав коли саме вона захопила частину земельної ділянки ОСОБА_3 і яким чином, що має важливе значення для вирішення справи.

Також апелянт вказує, що суд в оскаржуваному рішенні безпідставно вказує на те, що вона встановила огорожу, яка не відповідає розмірам земельної ділянки, який вказаний у її державному акті, оскільки ніхто не обмірював її земельну ділянку в натурі та не звіряв з її державним актом. При цьому суд неправильно виклав показання свідка ОСОБА_12, який з 01.01.2013 року працює землевпорядником і в судовому засіданні пояснив, що межу ОСОБА_6 встановили тільки документально, а не в натурі, що він не оглядав її державний акт і такого у нього не було, а також, що огорожа нею не була споруджена бутобетонна, а тільки була проведена заміна деревяних дощок на металеву бляху по залізних стовпчиках без зміни конфігурації земельної ділянки.

На думку апелянта, суд неправильно зіслався на рішення Вербовецької сільської ради від 28.05.2014 року, яким їй та ОСОБА_6 рекомендовано вирішити спір мирним шляхом, оскільки на час прийняття вказаного рішення від 28.05.2014 року технічна документація ОСОБА_3 знаходилася тільки на стадії виготовлення, була затверджена 21.01.2015 року і на час затвердження ніякого спору між ними не існувало.

Апелянт зазначає також, що ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні її зустрічного позову суд в порушення ст.ст. 214, 215 ЦПК України належним чином не мотивував таку відмову. При цьому суд зіслався на те, що ОСОБА_5 успадкувала спірну земельну ділянку разом із житловим будинком та господарськими спорудами після смерті ОСОБА_13 Однак, такий висновок суду є невірним та спростовується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.03.2008 року та рішенням Вербовецької сільської ради від 21.01.2015 року, з яких вбачається, що земельна ділянка передана ОСОБА_6 у приватну власність з вільного фонду сільської ради.

Апелянт стверджує, що ухваливши незаконне та необґрунтоване рішення суд зобовязав її демонтувати огорожу, яка встановлена приблизно 40 років тому і при цьому не вказав, на яку відстань вона повинна перенести свою огорожу.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а її зустрічний позов задовольнити.

У засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Позивач-відповідач ОСОБА_5 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Вербовецької сільської ради в судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що присадибні земельні ділянки сторін є суміжними. Позивач-відповідач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,2375 га по вул. Будівельників, 24 в с. Старий Косів, а відповідач-позивач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,2470 га по вул. Будівельників, 32 (30) в с. Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_12 підтверджено факт самовільного захоплення ОСОБА_4 частини земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,0229 га та встановлення бутобетонної огорожі на вказаній частині земельної ділянки, чим порушено її право власності, яке підлягає відновленню шляхом зобовязання не чинити перешкоди ОСОБА_6 в користуванні її земельною ділянкою та демонтувати металевий паркан на бутобетонному фундаменті, який знаходиться на цій земельній ділянці.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що з 03.04.2008 року позивач-відповідач ОСОБА_5 є власником житлового деревяного будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться в с. Старий Косів по вул. Будівельників, 24, Косівського району Івано-Франківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.03.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10, 11).

Рішенням Вербовецької сільської ради від 19.08.2013 року №220-XXI/2013р. ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд із земель житлової та громадської забудови, які є у користуванні, в с. Старий Косів, вул. Будівельників, 24 (а.с. 69).

Рішенням Вербовецької сільської ради від 21.01.2015 року №313-XXXIV/2015р. ОСОБА_6 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2375 га в с. Старий Косів, вул. Будівельників, 24, із земель житлової та громадської забудови: в тому числі по ділянках за цільовим призначенням, і передано у власність ділянку №1 кадастровий номер :03:003:0213 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2375 га в с. Старий Косів, вул. Будівельників, 24, в тому числі по угіддях: під будівлями та двором 0,0335 га, сади 0,0401 га, сіножаті 0,1639 га (а.с. 66).

Право приватної власності ОСОБА_3 на вищевказану земельну ділянку зареєстровано в реєстраційній службі Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.01.2015 року (а.с. 12).

З огляду на викладене висновок суду про те, що ОСОБА_5 з 2008 року являється власником земельної ділянки та всього спадкового майна ОСОБА_13 відповідно до складеного ним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом не відповідає матеріалам справи та встановленим обставинам справи.

Також неправильним є висновок суду про те, що рішенням Вербовецької сільської ради від 28.05.2014 року №291-ХХІХ/2014 підтверджується факт захоплення ОСОБА_4 0,0229 га земельної ділянки ОСОБА_3

Згідно наведеного рішення Вербовецької сільської ради (а.с. 20) ОСОБА_5 представила ситуаційну схему землекористування, виготовлену шляхом повторної геодезичної зйомки межі суміжних ділянок, згідно якої підтверджено неправильність встановлення ОСОБА_4 металічної огорожі на бутобетонному фундаменті довжиною понад 50 м, яку перемістила на ширину ділянки 0,45 м 1,14 м ОСОБА_3

При цьому останньою не надано суду доказів, що представником Вербовецької сільської ради чи представником землевпорядної організації проводились обміри земельної ділянки відповідача ОСОБА_4, внаслідок чого встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки останньої є більшим, ніж зазначено в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку останньої.

Більше того, на час прийняття вказаного рішення Вербовецькою сільською радою від 28.05.2014 року у ОСОБА_3 технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2375 га знаходилась на стадії виготовлення, бо така затверджена сесією сільської ради тільки 21.01.2015 року.

Також поза увагою суду залишився і той факт, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,2470 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Старий Косів по вул. Будівельників, 30, Косівського району з 19.10.2007 року на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 11.08.2004 року №153-ХІІІ та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №876982 (а.с. 47).

Вказані рішення Вербовецької сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку не скасовані.

Відповідно до акту встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування ОСОБА_4 (а.с. 52) на виконання вказаного вище рішення сільської ради від 11.08.2004 року представником землевпорядної організації в присутності ОСОБА_4 та представників суміжних землекористувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_15 складено акт, що ними проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_4, межі в натурі проходять по огорожі з дротяної сітки та дерева, дерев'яних межових стовпчиках. Суміжними землекористувачами претензій при встановленні меж не виявлено, про що вони підписались в акті.

Як ствердила в суді першої інстанції відповідач-позивач ОСОБА_4 та не заперечила позивач-відповідач ОСОБА_5, на межі між їхніми земельними ділянками була встановлена огорожа з деревяних дощок, яку ОСОБА_4 у 2012 році переробила, замінивши деревяні дошки на металеву бляху. Вказаний факт підтвердили також допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_9

ОСОБА_5 не надала суду доказів, що при заміні огорожі ОСОБА_4 захопила частину земельної ділянка, яка перебувала в її користуванні, чи в якийсь інший спосіб відбулось захоплення земельної ділянки.

Суд першої інстанції у рішенні також не вказав коли саме відповідач за первісним позовом захопила частину земельної ділянки позивача і яким чином. При цьому зазначив, що свідки підтвердили, що встановлення паркана ОСОБА_4 було проведено по межі, яка існувала раніше.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, дійшов висновку про чинення ОСОБА_4 ОСОБА_6І перешкод в користуванні її земельною ділянкою, який не відповідає матеріалам справи та встановленим обставинам, що в силу п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням положень ст. 152 ЗК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 в цій частині слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову скасувати та по суті встановленого ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_6І у задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельної ділянки площею 0,2375 га, що знаходяться в с. Старий Косів по вул. Будівельників, 24, Косівського району Івано-Франківської області. Вказану земельну ділянку вона отримала як спадкове майно, а не із вільного фонду земель запасу сільської ради, що відповідає вимогам ст. 1225 ЦК України. Таким чином, позивачем-відповідачем не порушено жодних вимог закону, у звязку з чим підстав для визнання незаконними і скасування рішень Вербовецької сільської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку не вбачається.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з урахуванням вище наведених обставин справи, встановлених судом першої інстанції, а саме, що позивач-відповідач набула у власність земельну ділянку по вул. Будівельників, 24 із земель запасу сільської ради на підставі рішень органу місцевого самоврядування від 19.08.2013 року і від 21.01.2015 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.01.2015 року, а не успадкувала її за заповітом ОСОБА_13

При цьому судом помилково застосовано положення ст. 1225 ЦК України, якою врегульовано питання спадкування права на земельну ділянку.

В силу дії ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Положеннями ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Судом першої інстанції встановлено, що Вербовецькій сільській раді на час прийняття рішення від 21.01.2015 року про затвердження ОСОБА_6 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2375 га по вул. Будівельників, 24 в с. Старий Косів та передачу їй у власність цієї земельної ділянки було відомо, що між ОСОБА_16 та ОСОБА_4 виник спір щодо частини земельної ділянки, що підтверджується рішенням сільської ради від 28.05.2014 року (а.с. 67), яким рекомендовано останнім вирішити спір мирно, в противному разі в судовому порядку.

Відтак, сільською радою не враховано, що ОСОБА_4 з 19.10.2007 року на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 11.08.2004 року №153-ХІІІ та державного акту на право власності на земельну ділянку стала власником земельної ділянки площею 0,2470 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Старий Косів по вул. Будівельників, 32 (30) Косівського району, які є чинними на час вирішення спору.

Згідно ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За приписами п. «г» ч. 3 ст. 152 цього кодексу захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За наведених обставин та норм матеріального права суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Оскільки висновки суду в частині зустрічного позову про визнання незаконним та скасування рішення Вербовецької сільської ради від 21.01.2015 року №313-XXXIV/2015р. та свідоцтва про право власності не відповідають встановленим обставинам справи, то в силу п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в наведеній частині слід скасувати і ухвалити нове рішення. По суті встановленого слід задовольнити зустрічний позов про визнання незаконним та скасування рішення Вербовецької сільської ради від 21.01.2015 року №313-XXXIV/2015р. про затвердження ОСОБА_6 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2375 га в с. Старий Косів, вул. Будівельників, 24, із земель житлової та громадської забудови та передачу їй у власність цієї ділянки № 1 кадастровий номер :003:0213. Також слід задовольнити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.01.2015 р., індексний номер №32730853, на вказану земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3, оскільки така вимога є похідною від вимоги про скасування вище наведеного рішення сільської ради.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову про скасування рішення Вербовецької сільської ради від 19.08.2013 року №220-XXI/2013р. про надання ОСОБА_6 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд із земель житлової та громадської забудови, які є у власності, в с. Старий Косів, вул. Будівельників, 24 є правильним. Однак, колегія суддів не погоджується з підставами для відмови в зустрічному позові в цій частині, оскільки ОСОБА_5 не набула права власності на земельну ділянку в порядку спадкування спадкового майна ОСОБА_13

За даними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.03.2008 року спадкове майно ОСОБА_13 складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в с. Старий Косів по вул. Будівельників, 24.

В силу дії ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, при переході права власності на будинок №24 по вул. Будівельників в с. Старий Косів до ОСОБА_3, до неї й перейшло право користування на присадибну земельну ділянку в тих розмірах, що і були в користуванні у попереднього землекористувача.

За наведених обставин Вербовецька сільська рада відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України прийняла 19.08.2013 року законне рішення про надання ОСОБА_6 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд із земель житлової та громадської забудови, які є у власності, в с. Старий Косів, вул. Будівельників, 24 і таким рішенням право ОСОБА_4 не порушено.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу в наведеній частині слід задовольнити частково, рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення. По суті встановленого в зустрічному позові ОСОБА_4 про скасування рішення Вербовецької сільської ради від 19.08.2013 року №220-XXI/2013р. про надання ОСОБА_6 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд із земель житлової та громадської забудови, які є у користуванні в с. Старий Косів, вул. Будівельників, 24 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Вербовецька сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Вербовецька сільська рада про визнання незаконними та скасування рішень Вербовецької сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати незаконними і скасувати рішення Вербовецької сільської ради від 19.08.2013 року №220-XXI/2013р. та від 21.01.2015 року №313-XXXIV/2015р.

Визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.01.2015 року, видане ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,2375 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:003:0213, в с. Старий Косів, вул. Будівельників, 24, Косівського району Івано-Франківської області.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_17