АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Мікітчак А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» про розірвання кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» про розірвання кредитного договору № 22335125, укладеного між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 21 грудня 2007 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після укладення договору істотно змінились обставини, якими позивач керувався при укладенні договору, а саме те, що позивач не має можливості сплачувати кредит та відсотки за користування ним, оскільки він втратив роботу, що змінило його матеріальне становище.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» про розірвання кредитного договору відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» про розірвання кредитного договору, мотивуючи тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що позивач укладаючи Кредитний договір з відповідачем не міг передбачити виникнення світової фінансовий кризи при всій своїй обачності, а також всі негативні наслідки, які прослідували для нашої держави та її громадян зокрема. Внаслідок такого збігу обставин, позивач фактично втратив можливість в подальшому належно виконувати умови Кредитного договору перед Відповідачем, що порушує комерційні інтереси відповідача, та покладає на позивача також настання негативних наслідків, зокрема сплату всіх штрафних санкцій за користуванням кредитними грошима. У зв'язку з тим, що виконання Кредитного договору забезпечено іпотекою на суму 3679875грн., що на момент укладення договору було еквівалентно 728000доларів США, що оформлено Договором іпотеки, та відповідно до його умов забезпечує виконання зобов'язань, як в частині повернення основної суми кредиту, так і в частині сплати процентів за користування кредитом та виконання позивачем інших зобов'язань, передбачених умовами Кредитного договору, вбачає за можливе належним чином виконати зобов'язання по кредитному договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, усі умови передбачені ст. 652 ЦК України наявні, але суд першої інстанції проігнорував вказане та безпідставно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_5

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. Сторони надіслали на адресу Апеляційного суду м. Києва заяви про можливість розгляду справи без їх участі, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено умови для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України у судовому порядку, а тому підстави для задоволення його позовних вимог та розірвання кредитного договору відсутні.

З такими висновком суду першої інстанції слід погодитись.

Судом встановлено, що 21.12.2007 між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 436 586,00 доларів США на придбання нерухомості нежитлового приміщення загальною площею 294,39 кв.м, яке будується за адресою пр.-т Перемоги 131, пов. 2, будівельна компанія ТОВ «БІК «Інтербудінвест». Кредитні кошти надаються строком до 21.12.2027.

Звертаючись до суду та обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_5 посилався на те, що з початку четвертого кварталу 2008 року по теперішній час відбулася істотна зміна обставин, якими він керувався, укладаючи кредитний договір, а саме: значне зростання курсу долара США до національної гривні України, що стало причиною здорожчання кредитного ресурсу в значній мірі. Зміна курсу долара США до національної валюти України, обумовлена причинами, які він не міг усунути після їх виникнення при всій своїй турботі та обачності, які від нього вимагалися. На даний час він не має можливості сплачувати кредит та відсотки за користування кредитними коштами, оскільки не враховував і не міг передбачити, що при укладенні договору, його доходи зменшаться, він втратить роботу, а відтак, вважає, що значне погіршення його матеріального стану унеможливлює виконання договірних зобов'язань.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд першої інстанції правильно керувався положеннями частини другою статті 652 ЦК України , якими передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1. в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2. зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3. виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4. із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

До того ж, вимагаючи розірвання договору на підставі статті 652 ЦК України на позивача покладається, у відповідності до статті 60 ЦПК України, обов′язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв′язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» про розірвання кредитного договору є законним та обґрунтованим.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

Отже, позивач зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

Колегія суддів дійшла висновку, що при укладенні кредитного договору від 21.12.2007 між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов′язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до долара США не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Ризик підвищення курсу долару США до гривні несе саме позичальник. Наявність усіх обов′язкових умов для розірвання договору кредиту, передбачених частиною другою статті 652 ЦК України, відсутня. Тому права позивача ОСОБА_5 при укладені та виконанні кредитного договору, укладеного між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не порушені.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні позову, в тому числі у зверненні стягнення на предмет іпотеки, оскільки такий спосіб забезпечить належне виконання кредитного зобов′язання позичальником не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону № 898-ІV «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених ст. 12 Закону № 898-ІV, а саме: у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції, їм надана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року залишити без мін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: