Справа № 297/2538/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого-судді Фейіра О. О., при секретарі Кузьма Т.В., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, перекладача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Лісоіндустрія" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ТзОВ "Лісоіндустрія" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 11 200 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 45 600 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн..

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що на початку квітня 2013 року між нею та ТзОВ "Лісоіндустрія" було укладено безстроковий трудовий договір, і хоча його укладення не було оформлено наказом власника або уповноваженого ним органу про зарахування її на роботу, такий вважає укладеним в силу приписів ст. 24 КЗпП України, оскільки її фактично було допущено до роботи верстатником цеху №3. В середині жовтня 2013 року ОСОБА_1 повідомили про звільнення з роботи, однак копію відповідного наказу вона не отримала. Крім того, за період роботи із квітня по вересень 2013 року, їй нараховано заробітну плату в сумі 11 200 грн., однак така виплачена не була. Крім того, незважаючи на те, що позивач була звільнена з роботи у жовтні 2013 року, відповідач не провів з нею остаточний розрахунок, у зв"язку із звільненням та не виплатив належні їй при звільненні суми. Крім того, на час звільнення ОСОБА_1 була вагітна, про що керівництву було відомо. Такими діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 грн., що полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв"язку із її звільненням під час вагітності, тривалим непроведенням з нею розрахунку при звільнені та невиплатою належних їй сум у встановлені законом строки, внаслідок чого вона втратила нормальні життєві зв"язки. Просить суд стягнути з ТзОВ "Лісоіндустрія" в її користь 11 200 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 45 600 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн..

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених в позовні й заяві та пояснила, що на початку квітня 2013 року була прийнята на роботу ТзОВ "Лісоіндустрія". Хоча наказ про прийняття її на роботу не видавався, її фактичо було допущено до роботи верстатником цеху №3. Однак, в середині жовтня 2013 року її було звільнено роботи, а копію відповідного наказу про звільнення їй надано не було. Разом з тим, її звільнення відбулося в період коли позивачка була вагітною, що є порушенням трудового законодавства. Ствердила, що за період роботи з квітня по вересень 2013 року їй було нараховано заробітну плату в сумі 11 200 грн., однак таку їй не виплачено та остаточний розрахунок при звільненні не проведено. Крім того, додала, що порушенням її трудових прав їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 грн., що полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв"язку із її звільненням. Просила позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 вважає позов безпідставним, а наведені обставини в позовній заяві такими, що не відповідають дійсності та пояснив, що трудовий договір з ОСОБА_1 ТзОВ "Лісоіндустрія" не укладало, така з ТзОВ "Лісоіндустрія" у трудових відносинах не перебувала і на ТзОВ "Лісоіндустрія" не працювала. Вважав, що відомості наведені в довідці про доходи ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки така товариством не видавалась, а тому просив суд до уваги її не приймати. Крім того, додав, що згідно відомостей про нарахування та виплату заробітної плати працівниками ТзОВ "Лісоіндустрія", оригінали яких оглядались судом, така ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ствердив, що трудовий договір з позивачкою ОСОБА_1 ТзОВ "Лісоіндустрія" не укладала, в ТзОВ "Лісоіндустрія" остання не працювала, ОСОБА_1 з ТзОВ "Лісоіндустрія" у трудових відносинах не перебувала.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), - трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Доказів того, що ОСОБА_1 перебувала з ТзОВ "Лісоіндустрія" в трудових відносинах позивачем не надано.

Згідно ч. 3, 4 ст. 24 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) - укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року, - згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Доказів того, що позивача ОСОБА_1 було допущено до роботи верстатником цеху №3 "Лісоіндустрія" також в ході судового розгляду справи не надано.

Разом з тим, суд враховує, що позивач сам факт перебування її у трудових відносинах з ТзОВ "Лісоіндустрія" встановити не просила.

Довідку про доходи ОСОБА_1 № 157-10/10 від 10 жовтня 2013 року, суд до уваги не приймає, оскільки сама ж позивач в ході судового розгляду справи не змогла пояснити суду, коли саме вона фактично була допущена до роботи та звільнена з такої.

Крім того, згідно вищевказаної довідки, заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалась починаючи з квітня 2013 року, однак, як ствердила в ході судового розгляду справи остання, вона була допущена до роботи тільки в кінці квітня 2013 року, точну дату такого назвати не змогла.

Враховуючи те, що відомості викладені в довідці про доходи щодо нарахування заробітної плати ОСОБА_1, в тому числі, за квітень 2013 року, та пояснення позивача про те, що вона була допущена до роботи тільки в кінці квітня 2013 року є суперечливими, суд до уваги довідку про доходи ОСОБА_1 не приймає.

Разом з тим, суд враховує твердження представника відповідача, згідно яких довідка про доходи ОСОБА_1 не видавалась, а тому відомості наведені в ній не відповідають дійсності, поява такої викликана необхідністю отримання ОСОБА_1 кредиту.

Лист т.в.о. начальника Берегівського РВ УМВС України в Закарпатській області № 39/3530 від 08 травня 2014 року, на який посилається позивач, як на підставу перебування її у трудових відносинах з ТзОВ "Лісоіндустрія", суд також до уваги не приймає, оскільки таке не є ствердженням факту перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з ТзОВ "Лісоіндустрія".

Разом з тим, суд враховує, що позивачем, в ході судового розгляду справи не надано відповідних судових-процесуальних документів, які б підтверджували перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах із ТзОВ "Лісоіндустрія" за наслідками кримінального провадження №0000419 від 08 травня 2014 року (а.с. 10).

Також, суд враховує, що як встановлено з матеріалів справи, заробітна плата ОСОБА_1 не нараховувалась та не сплачувалась (а.с. 52-73).

Враховуючи вищевикладене та те, що в ході судового розгляду справи позивач сам факт перебування її у трудових відносинах з ТзОВ "Лісоіндустрія" встановити не просила, факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТзОВ "Лісоіндустрія" в ході судового розгляду справи не встановлено, суд вважає позов безпідставним, не доведеним, в задоволенні якого слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 116, 117, 24 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року, ст.15, 57-60, 208, 209, 218, 292, 294 ЦПК України,-

рішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ "Лісоіндустрія" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 16 грудня 2015 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_5.