Справа №336/9583/14-ц
Провадження №2/336/390/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який уточнили під час розгляду справи, в якому зазначили, що 17.06.2014 року відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухаючись по вул. Димитрова у напрямку від автомагістралі Харьків - Сімферополь і на перехресті вул. Димитрова та вул. Харчової в м. Запоріжжя, виїхав на другорядну дорогу вул. Харчову, однак не уступив ОСОБА_1 дорогу на нерегульованому перехресті, виїжджаючи з другорядної дороги, та попри наявну перешкоду зліва (мотоцикл НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1О.) фактично збив його разом із мотоциклом, завдавши удар передньою лівою частиною свого автомобілю в лівий бік його транспортного засобу та в позивача безпосередньо. Внаслідок вказаного ДТП позивач отримав тілесні ушкодження. Звертався з заявою до Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області з метою притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, однак постановою слідчого СВ Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області від 25.07.2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 було закрите, а матеріали передані до УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19.08.2014 року ОСОБА_3 було визнано винним за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Рішення суду набуло законної сили 02.09.2014 року, тим самим встановивши вину останнього у вищевказаному ДТП.

Власником вищевказаного мотоциклу є ОСОБА_2 і оскільки мотоцикл до цього часу не відновлено винуватцем ДТП, то використовувати його неможливо.

Посилались на довідку СТО МОТОТЕХНІКА «MOTOMAN» від 28.10.2014 №5 з перерахунком від 11.03.2015 року згідно якої мотивували розмір матеріальних збитків в сумі 19455 грн..

Під час судового розгляду надали звіт №1801 від 18.06.2015 року ФОП ОСОБА_5, згідно якого вартість відновлювального ремонту мотоциклу становить 12739,53 грн., уточнивши в цій частині позовні вимоги.

Крім того, позивачі зазначають, що оскільки згідно даних УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, автомобіль НОМЕР_3 на якому ОСОБА_3 скоїв ДТП, належить ОСОБА_4, то останній повинен солідарно із ОСОБА_3 понести всі матеріальні та моральні збитки позивачам.

Також, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 15000 грн., мотивуючи її тим, що йому не було відшкодовано жодної копійки внаслідок ДТП з боку винуватця, чим фактично його ошукали, пообіцявши її відшкодувати. Він вимушений був постійно позичати гроші на лікування, погіршилися стосунки в родині. Внаслідок лікування був відірваний від свого звичайного укладу життя, позбавлений свого хобі у вигляді туристичних поїздок на мотоциклі. Вищевказане завдало істотного хвилювання, моральної образи, морального страждання.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просять суд стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 солідарно спричинену матеріальну шкоду в розмірі 12739,53 грн.на відновлення мотоциклу, а також стягнути на користь ОСОБА_1 суму витрат, понесених ним на лікування в розмірі 2 500 грн., та спричинену йому моральну шкоду в розмірі 15000 грн., а також понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 30.03.2015 року в якості третьої особи було притягнуто ПРАТ «СТ «Іллічівське».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. При цьому вказав, що вважає саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належними відповідачами по справі. Наполягав на відшкодуванні моральної шкоди саме у розмірі 15000 грн.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримавши позов в повному обсязі (а.с. 145).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, неодноразово викликався судом шляхом направлення судових повісток, однак надав суду 20.02.2015 року заперечення на позов, в яких вказав, що довідка ПП Мототехніка, яку надав позивач на підтвердження матеріальної шкоди, не відображає повні та обєктивні дані пошкодження мотоцикла, які могли бути отримані під час ДТП 17.06.2014 року в м. Запоріжжя, оскільки вказане підприємство не несе жодної відповідальності за свій висновок. Вважає розмір шкоди не доведеним. Просив відмовити у позові та розглянути справу без його участі (а.с.65-66).

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову надавши письмові заперечення, які доповнили під час розгляду справи, в яких зазначили, що матеріали справи не містять доказів того, що мотоцикл Yamasaki YM250-2A, державний номер НОМЕР_4, належить позивачу на праві власності, отже він не міг зазнати майнової шкоди, повязаної з його пошкодженням. Крім того, вказують, що позивач жодним чином не обґрунтовує розмір витрат, які він поніс на лікування, зазначаючи при цьому, що усі квитанції він віддав працівникам медичного закладу. У разі якщо позивач дійсно віддавав квитанції про оплату ліків та процедур у лікарні, то вони (квитанції) мають бути залучені до його амбулаторної картки, а відтак позивач мав можливість надати відповідні копії. Також вказали про те, що позивач у своїй заяві не наводить жодної назви лікарського засобу, який йому виписували чи лікувальних засобів (гіпс, бинти тощо) для того, щоб мати можливість визначити хоча б середню вартість лікування.Позивачем не надано жодного документального підтвердження заявленої суми витрат на лікування у розмірі 2500 грн., а отже й законних підстав для задоволення цієї вимоги немає.

Що стосується довідки наданої позивачем ОСОБА_1 з СТО МОТОТЕХНІКА «MOTOMAN» від 28.10.2014 року №5, підписану механіком ОСОБА_6 та директором ОСОБА_7, відповідач вказує, що ДТП за його участю та участю позивача сталось 17.06.2014 року, а огляд транспортного засобу позивача датований лише 28.10.2014 року, тобто після спливу майже чотирьох місяців. Довідка надана позивачем у якості доказу розміру матеріальної шкоди містить штемпель ЧП МОТОТЕХНІКА без вказівки на ідентифікаційний код юридичної особи, а не печатку цього підприємства. Зазначили, що згідно із Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Приватного підприємства «Мототехніка» не існує.

На думку останніх, позивачем, по-перше, надано неналежний доказ розміру матеріальної шкоди, оскільки він не ґрунтується на висновку експерта та зроблений через значний проміжок часу із ДТП, а, по-друге, довідка, видана позивачу, зроблена не існуючим підприємством та не може взагалі слугувати доказом.

Зазначають, що позивачами до матеріалів позовної заяви долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_2 набула права власності на транспортний засіб 21.07.2014 року. Проте, ДТП сталось 17.06.2014 року, тобто за місяць до того, коли ОСОБА_2 набула в установленому законом порядку права власності на транспортний засіб. Отже, під час ДТП остання не була власником майна, якому завдано шкоду, а тому жодних правових підстав вимагати відшкодовувати цю шкоду в неї немає.

Вказували також, що позивачем ОСОБА_1 не надано жодного документального підтвердження про те, що він на законних підставах керував транспортним засобом під час ДТП. Вважають, що позивачами не доведено факту наявності права власності чи користування транспортним засобом на момент ДТП, а тому жодних прав на вимоги в нього також немає.

Представник третьої особи ОСОБА_8 заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що позивачі в справі є неналежними, вказуючи, що позивач ОСОБА_2 взагалі стала власником пошкодженого транспортного засобу вже після ДТП, а тому не має права на відшкодування шкоди, вона бачила, що купувала. Вказав, що позивачі мали змогу звернутися про відшкодування шкоди до ПРАТ «СТ «Іллічівське», оскільки автомобіль та відповідачі були застраховані вищевказаною компанією. Зазначив при цьому, що про існування ПРАТ «СТ «Іллічівське» Запорізька філія позивачам було заздалегідь відомо під час судових засідань, однак жодних звернень з боку останніх не було.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.. Згідно постанови, ОСОБА_3 17.06.2014 року о 19 годині 20-30 хвилин, керуючи автомобілем НОМЕР_5, рухаючись на перехресті з вул. Харчова, не надав перевагу в русі, внаслідок чого зіткнувся з мотоциклом НОМЕР_6 під керування ОСОБА_1, чим порушив п.10.1, 10.4 ПДР України, внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджено, водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Постанова набрала чинності 02.09.2014 року (а.с.8).

На час ДТП, ОСОБА_1 керував зазначеним мотоциклом на підставі довіреності, виданої 21.06.2011 року (а.с.166).

Згідно довідки ДАЇ, власником автомобіля НОМЕР_5, є ОСОБА_4 (а.с.9).

17.06.2014 року ОСОБА_3 керував транспортним засобом ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_7 на підставі довіреності від 24.05.2014 року, виданої власником транспортного засобу ОСОБА_4 (а.с.213).

Відповідно до довідки центру №2 надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Запоріжжя ОСОБА_9 України в Запорізькій області від 11.06.2015 року № 1/17-730, на підставі довідки - рахунку ВІА 622300 від 19.06.2014 року, виданої ТОВ «АВТОХАУС-2011», мотоцикл YAMASAKI YM250A2, 23.07.2014 року було зареєстровано за ОСОБА_2 д/н НОМЕР_8 (а.с.157).

Згідно звіту № 1801 про оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу від 18.06.2014 року, вартість пошкодженого мотоциклу НОМЕР_9 становить 12739,53 грн. (а.с.167-183).

На момент ДТП, автомобіль НОМЕР_5 був застрахований ПРАТ «СТ «Іллічівське» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0930903 від 23.05.2014 року (далі - Поліс) (а.с.79).

Згідно пункту 4 даного Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров'ю становила 100000 грн., а за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн (а.с.79).

Відповідно до положень ст. ст. 979 та 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно ст. 21 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 3 Закону передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 1 Закону передбачено, що уцьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

- п.1.4. що особи, відповідальність яких застрахована, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- п.1.6. власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Отже, дія цього закону щодо цивільно-правової відповідальності також поширювалась і на ОСОБА_3.

Тому правовідносини, які склалися між сторонами мають регулюватися не загальними положеннями про відшкодування шкоди (делікт), а Законом, норми якого мають пріоритет в застосуванні перед іншими актами цивільного законодавства (ч. 2.1 ст. 2 Закону).

У частині 22.1 ст. 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю чи майну третьої особи.

Крім цього, відповідно до змісту ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язана відшкодувати потерпілому шкоду лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Оскільки вартість відновлювального ремонту мотоцикла позивача становить 12739,53 грн., і є меншою встановленого Полісом ліміту відповідальності, обов'язок відшкодувати шкоду позивачу лежить повністю на страховій компанії в разі доведеності.

У зв'язку із цим, при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застраховала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу.

Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завданої шкоди у відповідному розмірі (п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

Суд, з'ясував відсутність згоди відповідачів на відшкодування збитків позивачеві, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснив представнику позивача, що право суду залучити до участі у справі страхову організацію (відповідача, співвідповідача) можливе виключно за клопотанням позивача в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, про наявність якої представнику позивача було відомо з 30.03.2015 року під час судового засідання, яке відбулось 30.03.2015 року, та ухвалою суду ПРАТ СТ «Іллічівське» було залучено в якості третьої особи (а.с.85,91), та в подальшому її було залучено в якості третьої особи позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в уточненій позовній заяві 29.04.2015 року (а.с.108). Однак, представник позивача наполягав на тому, що позов предявлено до належних відповідачів, а саме до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, наполягав на задоволенні позовної заяви саме до останніх.

Враховуючи відсутність можливості залучення страхової компанії до участі у справі як співвідповідача або відповідача, суд вважає, що позов пред'явлено до неналежних відповідачів і він задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач ОСОБА_2 набула права власності на транспортний засіб 21.07.2014 року, тобто після ДТП, що сталося 17.06.2014 року. Отже, під час ДТП остання не була власником майна, якому завдано шкоду, а тому жодних правових підстав вимагати відшкодовувати цю шкоду в неї немає.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно до п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст.ст. 9,22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно із частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на відшкодуванні моральної шкоди ОСОБА_1 саме в розмірі 15 000 грн., зазначивши, що позивач не в змозі їздити на мотоциклі, оскільки це є його хобі, отримав ушкодження внаслідок ДТП, був введений в оману зі сторони відповідачів щодо надання допомоги внаслідок ДТП, але представником відповідача не доведено у суді зазначений розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач у зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів.

Крім того, позивачі не позбавлені права звернутися з позовними вимогами про відшкодування шкоди до страхової компанії, якою був застрахований автомобіль НОМЕР_5 на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя О.О. Наумов