Справа № 358/1501/15-ц Головуючий у І інстанції Якутюк В. С.
Провадження № 22-ц/780/6428/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 17.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що його мати, ОСОБА_4, за свого життя склала заповіт, яким заповіла все своє майно онукові (його сину) ОСОБА_3, однак вважає, що цей спадкоємець разом із своєю дружиною навмисно наніс шкоду здоровю його матері, внаслідок чого вона померла 19 серпня 1999 року, через що він змушений звертатися до суду із вимогою про визнання цього заповіту недійсним та визнання за ним право власності на все майно спадкодавця.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець під час складення заповіту не усвідомлював значення своїх дій чи діяв під впливом обману або під тиском інших осіб, а також не довів, що відповідач ОСОБА_3 вчиняв будь-які дії, які б призвели до смерті спадкодавця.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 липня 1999 року ОСОБА_4 (мати позивача) зробила заповіт на користь ОСОБА_3 (онука позивача), якому заповіла все належне їй майно (а. с. 3).

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року було визнано право власності за ОСОБА_3, відповідачем у даній справі, на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. Гірчаків № 22 у с. Медвин, Богуславського району, Київської області (а. с. 14). На підставі цього рішення за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно (а. с. 12-13).

Разом з тим, у матеріалах відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 вчиняв будь-які дії, які б могли призвести чи призвели до ушкодження здоровя спадкодавця ОСОБА_4 чи її смерті (зокрема вирок суду у кримінальному провадженні, яким було б встановлено ці обставини тощо), а також того, що складання заповіту спадкодавця відбулося всупереч її волі.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції правильно керувався нормами ЦК України у редакції 1963 року, оскільки спірні правовідносини склалися до набрання законної сили ЦК України у редакції 2003 року, який є чинним на теперішній час.

Так, відповідно до ч.1 ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Угоди, що суперечать волі однієї із сторін, можуть бути визнані

недійсними на інших підставах, передбачених статтями 56, 57 ЦК

1963 року.

Відповідно до ст. 57 ЦК України (у редакції 1963 року) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Разом з тим, ОСОБА_2 посилається на ч. 1 ст. 1224 ЦК України як на підставу визнання заповіту недійсним, однак вимог щодо усунення ОСОБА_3 від права на спадкування та скасування рішення суду про визнання за цим спадкоємцем права на спадкове майно позивач не ставить.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, з урахуванням зокрема ст. ст. 57, 534 ЦК України (у редакції 1963 року), ст. ст. 212-213 ЦПК України, та вважає, що він ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів у справі.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: