Справа №718/1750/15-ц
Провадження №2/718/829/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного 29.09.2008 року кредитного договору №CVCWAK10100994, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 12558,27 доларів США на термін до 27.09.2013 року та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Посилається на те, що відповідачі порушили зобов`язання за кредитним договором і заборгованість станом на 21.05.2015 року становить 27176,70 доларів США, а тому просив позов задовольнити та стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості.

Представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність, що вбачається з поданої ним письмової заяви.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та зазначили, що твердження позивача є безпідставними, оскільки відповідно до кредитного договору загальна сума кредиту становить 9772,12 доларів США, а тому розрахунок заборгованості наданий банком є недостовірним. Крім того зазначили, що заборгованість погашена повністю, зокрема частково за рахунок передачі заставного автомобіля кредитному інспектору ПАТ КБ «Приватбанк». Також просили врахувати той факт, що день предявлення позову до суду закінчилися строки позовної давності для звернення з вимогою про стягнення заборгованості.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не зявився, однак подав до суду заяву в якій позовні вимоги не визнає та просить розглянути справу за його відсутності.

Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, знаходить, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 29.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір CVCWAK10100994, згідно якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі у розмірі 9772,12 доларів США для придбання автомобіля ВАЗ 21114-130-51, 2008 року випуску, який є також предметом застави, та оплати перших страхових платежів за договорами страхування. Крім того з метою виконання зобовязань передбачених договором ОСОБА_1 відкрито кредитну лінію в розмірі 2786,15 доларів США для сплати чергових страхових платежів.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором.

Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого банком ОСОБА_1 здійснив останній платіж по сплаті заборгованості за кредитно-заставним договором CVCWAK10100994 ще 23.12.2009 року, тобто з наступного місяця, а саме з дати чергового платежу, банк довідався про невиконання позичальником умов кредитного договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно ст.. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як передбачено ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Ч. 1 ст. 509 ЦК України визначає поняття «зобовязання» як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порушенням зобовязання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст. ст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ним до 27.09.2013 року (п. 17.1.5 кредитно-заставного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця з 24 по 28 число включно кожного календарного місяця (п. 17.1.9 кредитно-заставного договору).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку, відповідно до ст.. 253 ЦК України, починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Ст. 257 ЦК України передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом, у відповідності до ст. 261 ЦК України, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252255 ЦК України.

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами з 24 по 28 число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Оскільки сторонами не було надано жодних чітких доказів щодо стану заборгованості та проведених операцій по кредитно-заставному договору CVCWAK10100994, суд приходить до того, що останнє виконання ОСОБА_1 зобовязань за договором було здійснено 25.01.2011 року, що підтверджується актом прийому-передачі автомобіля ВАЗ 21114, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який було прийнято кредитним інспектором Приватбанку для передачі автомобіля на реалізацію за ринковою ціною і направлення виручених засобів на погашення заборгованості.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що строк позовної давності слід відраховувати з 28.02.2011 року, дати останнього простроченого платежу.

Як встановлено з повідомлення №30.1.0.0/2-608, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вимогою про повернення заборгованості за договором CVCWAK10100994 тільки 09.06.2015 року, тобто після спливу позовної давності.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

На підставі викладених обставин та досліджених письмових доказів у справі, суд вважає що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на день подачі позовної заяви сплинули встановлені законом строки позовної давності та позивачем не надано жодного доказу існування обставин, які могли бути підставами для зупинення (призупинення), переривання або відновлення перебігу позовної давності.

На підставі ст. ст. 2, 11, 14, 16, 514, 525, 526, 530, 543, 554, 611, 612, 1054, 1055 ЦК України, ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність, керуючись ст. ст. 15, 30, 31, 40, 62, 75, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : В.М. Мізюк