Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 16 грудня 2015 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О., суддів:ика відповідача Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2015 року, в с т а н о в и л а: У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 22 червня 2005 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АК Промінвестбанк») та ОСОБА_6 укладено договір про іпотечний кредит № 725/05 з подальшим внесенням змін та доповнень, згідно з яким остання отримала кредитні кошти в розмірі 10 000 доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення не пізніше 11 червня 2015 року. Відповідно до п. 4 вказаного договору в рахунок забезпечення виконання зобов'язань в іпотеку банку передана квартира АДРЕСА_1. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 22 червня 2005 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 727/05, згідно з яким останній поручився за виконання ОСОБА_6 умов договору про іпотечний кредит. Договором від 05 вересня 2005 року № 977/05 про внесення змін до договору про іпотечний кредит від 22 червня 2005 року № 725/05 п. 2.1 викладено в новій редакції: банк надає позичальнику кредит в сумі 13 000 доларів США. Договором від 04 листопада 2005 року № 1214/05 про внесення змін до договору про іпотечний кредит від 22 червня 2005 року № 725/05 п. 2.1 викладено в новій редакції: банк надає позичальнику кредит в сумі 16 000 доларів США. Договором від 22 червня 2005 року № 1337/05 про внесення змін до договору про іпотечний кредит від 22 червня 2005 року № 725/05 п. 2.1 викладено в новій редакції: банк надає позичальнику кредит в сумі 18 000 доларів США. Договором від 22 червня 2005 року № 100/06 про внесення змін до договору про іпотечний кредит від 22 червня 2005 року № 725/05 п. 2.1 викладено в новій редакції: банк надає позичальнику кредит в сумі 30 000 доларів США. 15 лютого 2006 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_6 укладено договір № 100/06 до договору про іпотечний кредит, яким внесено зміни до п. 4.1 договору, а саме: зазначено, що виконання зобов'язань позичальника забезпечується іпотекою, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення першого поверху цегляного будинку за адресою: АДРЕСА_2, Договором від 07 липня 2006 року № 695/06 про внесення змін до договору про іпотечний кредит від 22 червня 2005 року № 725/05 п. 2.1 викладено у новій редакції: банк надає позичальнику кредит у сумі 39 500 доларів США. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору про іпотечний кредит заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2011 року стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «АК Промінвестбанк» 291 168 гривень 94 копійки та 1 820 гривень судових витрат. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської обалсті від 23 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «АК Промінвестбанк» 29 730 доларів США - заборгованість за кредитом, 5850,47 доларів США - відсотки за користування кредитом, 1293,94 долари США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 1487,36 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату відсотків, а всього 38 361,77 доларів США та судові витрати в сумі 1 700 гривень судового збору, 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення. 17 грудня 2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в простій письмовій формі укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги до позичальників банку перейшло до позивача, зокрема за договором про іпотечний кредит від 22 червня 2005 року № 725/05. У зв'язку з невиконанням рішення суду про стягнення заборгованості, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 30 липня 2014 року звернуто стягнення на нежитлове приміщення першого поверху, що складає ідеальну частку будівлі по АДРЕСА_2. В частині звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено з посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 30 вересня 2014 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 29 730 доларів США, що складає 384 979 гривень 27 копійок, заборгованість за відсотками у розмірі 19 766 доларів 05 центів США, що складає 255 954 гривні 24 копійки, пеня за 12 місяців у розмірі 7 128 доларів 54 центів США, що складає 92 308 гривень 78 копійок, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 733 242 гривні 29 копійок та судові витрати. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що заочними рішеннями Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2011 року та від 23 січня 2012 року вирішено питання про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, а рішенням апеляційного суду Рівненської області від 30 липня 2014 року звернуто стягнення на нежитлове приміщення, а тому дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, перейшли в площину виконання судового рішення. Крім того, зазначив, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена та, врахувавши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що заборгованість ОСОБА_6 за договором про іпотечний кредит від 22 червня 2005 року № 725/05 на час розгляду справи не погашена, суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позову. Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна. За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз'яснено у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що заборгованість ОСОБА_6 за договором про іпотечний кредит від 22 червня 2005 року № 725/05 на час розгляду справи не погашена, суд першої інстанції при цьому не з'ясував, чи виконано рішення апеляційного суду Рівненської області від 30 липня 2014 року про звернення стягнення на нежитлове приміщення першого поверху, що складає ідеальну частку будівлі по АДРЕСА_2. Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що згідно з розрахунком заборгованості, доданим позивачем до позовної заяви, загальна сума боргу складає 764 916 гривень 55 копійок, яка нарахована за період з 22 червня 2005 року по 30 вересня 2014 року. При цьому суд не з'ясував чи враховано позивачем у вказаному розрахунку суми заборгованості, стягнуті на підставі заочних рішень, з огляду на те що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2011 року заборгованість стягнута станом на 09 грудня 2010 року, заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2012 року - станом на день його ухвалення. Поряд із цим не перевірено, чи відповідає розмір заборгованості, зазначений у позовній заяві, з розміром, визначеним у розрахунку заборгованості (а. с. 35), у зв'язку із чим висновок судом першої інстанції про те, що правовідносини, які виникли між сторонами, перейшли в площину виконання судового рішення, є помилковим, а висновок про відмову у задоволенні позову - передчасним. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-1568цс15), який відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення без змін. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. С.П. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік В.М. Коротун О.В. Попович Ю.Г. Іваненко