АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8550/15 Справа № 204/5049/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ 9 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоімпортсервіс», Управління державної автоінспекції ГУМУС України в Дніпропетровській області про визнання недійсними договору купівлі-продажу автомобіля, договору комісії, довідки-рахунку та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом (який нею 16.10.2014 року було уточнено) до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ТОВ «Автоімпортсервіс», УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання недійсними договору купівлі-продажу автомобіля, договору комісії, довідки-рахунку та зобовязання вчинити певні дії / а. с. 2-6, 67-71/.

В обґрунтування своїх позовних ОСОБА_5 посилалася на те, що 13.04.2012 року між нею та ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» був укладений договір купівлі-продажу автомобіля «КІА», модель «SPORTAGE», із використанням банківського кредиту №114028-Y02198, а 20.04.2012 року вище зазначений автомобіль був зареєстрований на її імя.

На підставі рахунку-фактури №114028-Y02198, позивачка сплатила вартість вказаного автомобіля на користь ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» в сумі 245600 грн., половину з яких вона сплатила за рахунок власних заощаджень, а половину за рахунок грошових коштів у сумі 122800 грн. за кредитним договором на купівлю автотранспортного засобу.

У звязку з тим, що автомобіль був частково придбаний за кредитні кошти, то він був заставлений згідно договору застави.

У період з квітня 2012 року по січень 2013 року, за її-позивачки згодою, управління автомобілем частково здійснював ОСОБА_2 на підставі виданого на її імя свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САК № 608422 від 20.04.2012 року.

Потім, 05.02.2013 року вона видала довіреність, посвідчену нотаріусом, на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на право представництва її інтересів в органах ДАІ та інших організаціях, з питань повязаних з розпорядженням автомобіля, так як було необхідно на сервісному центрі виконати роботи з гарантійного обслуговування належного їй автомобіля.

Того ж дня, вона передала ОСОБА_2 транспортний засіб у тимчасове користування.

На підставі вказаної довіреності відповідачі мали право продати за ціну і на умовах, згідно свого розсуду, належний їй-позивачці автомобіль.

У період з 05.02.2013 року по 08.02.2013 року позивачка знаходилася у відрядженні в м. Києві, і саме в цей час ОСОБА_4 та ОСОБА_2 переоформили належний їй автомобіль на імя ОСОБА_2

Так, 06.02.2013 року був укладений договір комісії між ТОВ «Автоімортсервіс» (комісіонер) та позивачкою ОСОБА_5 (комітент), в особі ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності виданої позивачкою, і згідно цього договору комісіонер зобовязався за дорученням комітента за комісійну плату укласти за рахунок комітента, але від свого імені договір щодо продажу товару, передбаченого цим договором, який передається на комісію, тобто автомобіль марки ««КІА SPORTAGE», 2012 року випуску, номер кузова (шасі) U5YPC811DCL162324, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія САК № 608422.

Автомобіль був знятий з обліку для реалізації. В той же день, між ТОВ «Автоіпортсервіс» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу № 1511, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю вищевказаний автомобіль, прийнятий від ОСОБА_5

За домовленістю сторін, враховуючи технічний стан автомобіля, ціна цього договору становить 218209,34 грн. Також, того ж дня, тобто 06.02.2012 року, була видана довідка-рахунок на імя ОСОБА_2 про те, що йому продано і видано спірний автомобіль, продажна сума 218209,34 грн.

Позивачка вважає, що всі вище зазначені правочини підлягають визнанню недійсними, оскільки, відповідачі повинні були діяти за виданою довіреністю в її інтересах, але вони зловмисно домовилися вчинити правочин відчуження належного їй автомобіля з вигодою для ОСОБА_2

Унаслідок укладених правочинів ОСОБА_2 вніс до каси торгівельної організації суму за автомобіль в розмірі 218209,34 грн. і став його власником, але відповідач ОСОБА_4 ніяких грошей за відчужений автомобіль їй не передавав, чим завдав несприятливі наслідки своєму довірителю, тобто їй-позивачці.

За таких обставин, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила, в силу ст. ст. 215,216,232 ЦК України, визнати недійсними з моменту вчинення: договір комісії № 6063/1511 від 06.02.2013 року, договір купівлі-продажу №1511 від 06.02.2013 року та довідку-рахунок ААА №026539 від 06.02.2013 року і зобовязати Управління державної автоінспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області здійснити державну перереєстрацію права власності автомобіля «КІА», модель «SPORTAGE» за нею-Кісіль Ю.О., зобовязвши ОСОБА_2 передати ОСОБА_5 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та комплект ключів на вищезазначений автомобіль / а. с. 2-6,67-71 /.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.07.2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково.

Суд визнав недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу автомобіля №1511 від 06.02.2013 року оформлений довідкою-рахунком ААА 026539 від 06.02.2013 року, за яким ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_5, через ТОВ «Автоімпортсервіс» продав ОСОБА_2 автомобіль «КІА», модель «SPORTEGE», тип легковий універсал В, білого кольору, номер шасі VIN-U5YPC811DCL162324, державний номер НОМЕР_1.

Також, суд визнав недійсним з моменту вчинення договір комісії №6063/1511 від 06.02.2013 року укладений між ТОВ «Автоімпортсервіс» та ОСОБА_5 в особі ОСОБА_4

Суд зобовязав Управління державної автоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області здійснити державну перереєстрацію права власності автомобіля «КІА», модель «SPORTEGE», тип легковий універсал В, білого кольору, номер шасі VIN-U5YPC811DCL162324, державний знак НОМЕР_2 за ОСОБА_5

Суд стягнув у рівних частках з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати по справі у розмірі по 121,80 грн. з кожного.

В решті позовних вимог - відмовлено / а. с. 142-148 /.

З рішенням суду від 20.07.2015 року не погодився відповідач ОСОБА_2 і звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову ОСОБА_5 в її позовних вимогах в повному обсязі, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач вважає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи / а. с. 157-164 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в силу ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, при виданні довіреності відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_2, не мала мети продажу свого автомобіля, а відповідачі, діючи за спільною домовленістю, вчинили декілька правочинів щодо реалізації довіреного їм автомобіля на підставі доручення від імені позивачки, в своїх інтересах, оскільки ОСОБА_2 набув право власності на спірний автомобіль, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існувала зловмисна домовленість з метою незаконного отримання у власність автомобіля належного ОСОБА_3

Однак, з такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та діючому матеріальному і процесуальному праву.

Судом встановлено, що у відповідності із договором купівлі-продажу автомобіля із використанням банківського кредиту №114028-Y02198 від 13.04.2012 року, укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ «Дніпропетровськ-Авто», позивачка придбала автомобіль «КІА», модель «SPORTAGE», тип легковий-універсал-В, білого кольору, рік випуску 2012, обєм двигуна 1998, державний номер НОМЕР_2, номер шасі VIN-U5YPC811DCL162324, вартістю 245600 грн.

Згідно з договором кредиту на купівлю автотранспортного засобу №085А01 від 23.04.2012 року, позивачка в ПАТ «Укрсоцбанк» отримала грошові кошти в сумі 122800 грн., які вона направила для оплати вартості придбання вищезазначеного автомобіля. Іншу половину вартості автомобіля позивачка сплатила за рахунок власних заощаджень.

У якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту на купівлю автотранспортного засобу, цей автомобіль був заставлений у ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі договору застави транспортного засобу № 085А01 від 23.04.2012 року.

Факт отримання на придбання автомобіля кредиту ОСОБА_5 у ПАТ «Укрсоцбанк» визнаний відповідачем ОСОБА_2 та його представником у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи, зокрема позовної заяви самої ОСОБА_5, вбачається, що з квітня 2012 року по січень 2013 року спірний автомобіль знаходився в користуванні відповідача ОСОБА_2 ЦІ обставини підтвердили суду і інші учасники процесу.

Як пояснив суду відповідач ОСОБА_2, автомобіль знаходився в його користуванні у звязку з тим, що він мав наміри придбати у позивачки цей автомобіль, яка хотіла продати автомобіль, і фактично такий договір купівлі-продажу автомобіля між ними було укладено 26.08.2012 року в простій письмовій формі, що підтверджується розпискою позивачки від 26.08.2012 року згідно якої остання отримала за автомобіль 250000 грн. / а. с. 55/. Договір не було укладено у встановленому законом порядку, оскільки автомобіль позивачки був частково придбаний за кредитні кошти та знаходився в заставі банку. Позивачка обіцяла погасити кредит, зняти заборону на відчуження і оформи продаж автомобіля у відповідності з вимогами закону. Однак, свої обіцянки позивачка не виконувала, а тому він-відповідач ОСОБА_2 змушений був сам погасити залишок кредиту, в підтвердження чого ним були надані суду першої інстанції відповідні квитанції при розгляді попередньої справи № 2-175/1406/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення грошової суми.

Цивільна справа № 2-175/1406/13-ц Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області була оглянута апеляційним судом за клопотанням відповідача ОСОБА_2. Зокрема, були оглянуті в т.1 а. с. 34-44 на яких знаходяться квитанції про погашення кредиту та заяви до банку про дострокове погашення кредиту, які подані від імені ОСОБА_5, але підписані ОСОБА_2, як стверджує останній.

Судом встановлено, що 05.02.2013 року позивачка 05.02.2013 року видала довіреність (що посвідчена в нотаріальному порядку), якою вона уповноважила відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продати за ціну і на умовах згідно свого розсуду, обміняти, здати в найм (оренду) належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ САК № 608422 автомобіль марки «КІА SPORTAGE», тип легковий-універсал-В, білого кольору, рік випуску 2012, обєм двигуна 1998, номер шасі VIN-U5YPC811DCL162324, державний номер НОМЕР_1, надавши відповідачам відповідні права представляти її інтереси в органах нотаріату, комісійних магазинах, відповідних органах Державтоінспекції, органах страхування, комісіях або в будь-яких установах, підприємствах організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля, його переобладнання і таке інше /а. с. 10/.

Як вбачається зі змісту довіреності, позивачка уповноважила відповідачів та надала їм всі права продати за ціну і на умовах згідно свого розсуду, обміняти, здати в найм (оренду) належний їй автомобіль.

Жодних посилань на те, що дана довіреність видана позивачкою відповідачам з метою необхідності виконання в сервісному центрі робіт з гарантійного обслуговування належного автомобіля (як зазначає позивачка в своєму позові), довіреність від 05.02.2013 року не містить, а виконання робіт в сервісному центрі, відповідно до вимог чинного законодавства, не потребує видання довіреності, оскільки позивачка передала відповідачу документи на належний їй автомобіль, ще у квітні 2012 року, що підтвердила своїм позовом.

Належних та допустимих доказів того, що спірна довіреність була видана відповідачам з метою необхідності виконання в сервісному центрі робіт з гарантійного обслуговування автомобіля, - позивачка суду не надала, а тому ці посилання суд апеляційної інстанції оцінює, як безпідставні та надумані.

Довіреність, що видана позивачкою 05.02.2013 року та яка посвідчена в нотаріальному порядку, відповідає вимогам ст. ст. 244,245 ЦК України.

Як було вище зазначено, позивачкою 05.02.2013 року було видано довіреність (що посвідчена в нотаріальному порядку), якою вона уповноважила відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продати за ціну і на умовах згідно свого розсуду, обміняти, здати в найм (оренду) належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ САК № 608422 автомобіль марки «КІА SPORTAGE», тип легковий-універсал-В, білого кольору, рік випуску 2012, обєм двигуна 1998, номер шасі VIN-U5YPC811DCL162324, державний номер НОМЕР_1, надавши відповідачам відповідні права представляти її інтереси в органах нотаріату, комісійних магазинах, відповідних органах Державтоінспекції, органах страхування, комісіях або в будь-яких установах, підприємствах організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля, його переобладнання і таке інше /а. с. 10/.

Отже, відповідачі, проводячи відчуження автомобіля належного позивачці, уклавши, як договір комісії (посередницькі послуги) № 6063/1511 від 06.02.2013 року (між ТОВ «Автоімпортсервіс» та ОСОБА_5 в особі ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності), так і договір купівлі-продажу автомобіля №1511 від 06.02.2013 року (між ТОВ «Автоімпортсервіс» та ОСОБА_2М.), - діяли в межах повноважень, що надані були їм позивачкою і у відповідності з вимогами чинного законодавства / а. с. 12,8 /.

Всі дії, як позивачки, так і відповідачів, - щодо відчуження автомобіля були обумовлені перш за все самою довіреністю від 05.02.2013 року, так і попередніми діями позивачки, яка зразу ж після придбання автомобіля передала його в користування відповідачу ОСОБА_2, який мав намір його придбати, що достеменно було відомо кожній із сторін.

Позивачка вважає, що, як договір комісії №6063/1511 від 06.02.2013 року, так і договір купівлі-продажу автомобіля №1511 від 06.02.2013 року, - вчинені відповідачами внаслідок зловмисної домовленості, а тому, в силу ст.ст. 232,215,216 ЦК України, підлягають визнанню недійсними, однак жодних належних доказів в підтвердження даного твердження суду не надала.

Сам по собі факт скасування позивачкою 08.02.2013 року довіреності / а. с. 7 /, після відчуження належного їй автомобіля, не може служити доказом зловмисної домовленості відповідачів.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України викладених п. 22 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» - для визнання правочину недійсним на підставі ст.. 232 ЦК україни необхідним є встановлення умислу в діях представника;представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду під здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Як вбачається з матеріалів справи та вище зазначених обставин, які встановлені судом, - зовнішнє волевиявлення як позивачки, так і відповідачів, відображає їх внутрішню волю провести відчуження автомобіля належного позивачці. Відповідачі, вчиняючи дії щодо відчуження автомобіля позивачки, виконували волю останньої, яка була викладена в її довіреності від 05.02.2013 року. Ніякого зловмисного спотворення волі позивачки відповідачами, щодо відчуження автомобіля, - судом не встановлено.

За таких обставин. колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, як таке що не відповідає дійсним обставина справи та постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з відмовою позивачці в її позовних вимогах в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2015 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в її позовних вимогах до ОСОБА_4, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоімпортсервіс», Управління державної автоінспекції ГУМУС України в Дніпропетровській області про визнання недійсними договору купівлі-продажу автомобіля, договору комісії, довідки-рахунку та зобовязання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: