РІШЕННЯ

Іменем України

07.12.2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Мартьянової С.М.

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа Пята Львівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-ті особи: Пята Львівська державна нотаріальна контора, ВВПР та МР Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про усунення перешкод у користуванні спадковим майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту від 09 серпня 2005 року від імені ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 недійсним і його скасування. Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обгрунтовувала тим, що 03 травня 2009 року у віці 70 років померла її рідна сестра ОСОБА_4, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії 1-СГ виданого 03.05.2009 р. Сихівським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Після її смерті залишилось майно, яке належало померлій на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності №4448, виданого 09.02.1982р. державним нотаріусом, що складається з 7/16 часток квартири АДРЕСА_1, що підтверджено належними Свідоцтвами про право на нерухоме майно та довідкою Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Спадкоємцем вказаного майна відповідно до заповіту, який 09 серпня 2005 року був посвідчений державним нотаріусом 5 Львівської державної нотаріальної контори є відповідачка ОСОБА_2 Як рідна сестра померлої ОСОБА_4, позивачка є спадкоємцем зазначеного майна другої черги за законом і в липні місяці 2009 року вона звернулась в 5 Львівську державну нотаріальну контору з належною заявою про прийняття спадщини після смерті її сестри.

Позивачка вважає, що вказаний заповіт слід визнати недійсним з підстав, що передбачені ст.ст. 215, 216, 236 ,1257 ЦК України, а також просить суд врахувати, що померла ОСОБА_4 ніколи не мала наміру будь-кому заповідати належне їй на праві власності майно, тому оспорюваний заповіт не відповідав її вільному волевиявленню, вона його не підписувала і не знала про його існування. Окрім цього, позивачка просила суд призначити судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити спеціалістам Львівського НДІ судових експертиз на вирішення котрих поставити питання, чи оспорюваний заповіт підписаний особисто заповідачем ОСОБА_4 чи підпис від її імені вчинений іншою особою.

17.12.2009 року відповідачкою було подано зустрічний позов, в якому вона просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, постановити рішення про усунення перешкод у користуванні спадковим майном, яке належить відповідачці на підставі заповіту а також висилити та зняти з реєстрації у будинку №30 по вул. Молдавській в м. Львові ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5М та ОСОБА_6 В обґрунтування позову покликалась на те, що заповіт був складений на її користь, і відповідачі по цьому позову безпідставно проживають у 1/3 будинку за адресою АДРЕСА_2 та користуються належним ОСОБА_2 майном. Також зазначала, що ОСОБА_3, позивачка по первинному позову, незадовго до смерті її сестри наполягала на тому, щоб спадкодавець ОСОБА_4 розпорядилась своїм майном в користь ОСОБА_3 або в користь її доньки, однак спадкодавець їй відмовила повідомивши, що на випадок своєї смерті вона вже зробила розпорядження.

20 квітня 2010 року позивачкою за первісним позовом ОСОБА_3 у справі було подано заперечення проти позову ОСОБА_2 В запереченні позивачка ОСОБА_3 зазначала, що позов ОСОБА_2 не відповідає вимогам ЦПК України, не містить будь-яких доказів та позовні вимоги зустрічного позову не є взаємоповязаними з позовними вимогами первісного позову, вони не виникають з одних правовідносин та не можуть бути взаємно зарахованими, через що їх спільний розгляд є недоцільним. Також вказувала, що на час звернення з зустрічним позовом позивач ОСОБА_2 не проживала та не була зареєстрована у вказаній квартирі, не оформила спадщини на спірне спадкове майно та не зареєструвала в установленому законом порядку свого права власності, через що не є належним власником спірної квартири. Просила суд свої позовні вимоги по первісному позову задоволити, у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 по зустрічному позову відмовити.

За клопотанням ОСОБА_3 в прохальній частині первісного позову до ОСОБА_2 08 липня 2010 року були допитані як свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 16 серпня в якості свідка була допитана ОСОБА_13

21 лютого 2012 року ОСОБА_3 було подано заяву, якою було частково змінено позовні вимоги. Просить суд, визнати АДРЕСА_3 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3; визнати за позивачкою ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку АДРЕСА_4; з метою визначення частки на котру (внаслідок проведення в період 1983-1984 р.р. спільної добудови) збільшилась вартість АДРЕСА_4 призначити по справі судову будівельно-товарознавчу експертизу, проведення котрої доручити спеціалістам Львівського НДІ судових експертиз ( 79008, м. Львів, Площа Соборна, буд. 7) спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 а також визнання за позивачкою ОСОБА_3 право власноті на ? частку квартири АДРЕСА_1, заборонити відповідачу ОСОБА_2, вчиняти будь-які дії, спрямовані на оформлення права власності на АДРЕСА_4 котра є предметом спору до вирішення по-суті в суді першої інстанції справжньої цивільної справи.

В заяві про зміну позовних вимог позивачка вказує, що її рідна сестра в зазначеній квартирі проживала з 1975 року і ця квартира складалась з однієї житлової кімнати, позначеної в поверховому плані цифрами «2-3» площею 17.8 кв.м. та підвального нежитлового приміщення, позначеного в поверховому плані цифрою «ІІІ» площею 17.1 кв.м. В 1981 році рідна сестра позивачки ОСОБА_4 розпочала добудову до вказаної квартири, але вже у 1982 році була змушена припинити її у звязку з смертю свого чоловіка ОСОБА_14 Після смерті чоловіка ОСОБА_14 рідна сестра позивачки звернулась до останньої з пропозицією прийняти участь у проведені добудови спірної квартири, мотивувавши це тим, що сестра позивачки є одинокою, дітей у неї немає, в той час, як у позивачки є неповнолітня донька ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, котра згодом зможе проживати разом з сестрою у спільно добудованій квартирі. Позивачка ОСОБА_3 зазначає, що вона погодилась на цю пропозицію і 10 лютого 1983 року перевела зі свого банківського рахунку в Золочівському відділенні №6326 Ощадбанку 9 121 крб. на банківській рахунок її сестри ОСОБА_4 № 04005, що підтверджується довідкою №888 від 26 листопада 2009 року. За ці гроші позивачка зі своєю рідною сестрою спільно провели добудову до спірної квартири, зокрема: житлову кімнату позначеної в плані цифрами «2-2» площею 12.6 кв.; нежитлове приміщення кухні «2-5» площею 8.7 кв.м; нежитлове приміщення ванни «2-6» площею 3.8 кв.м; приміщення туалету «2-7» площею 1.0 кв.м; приміщення сходової клітки «2-4» площею 8.1 кв.м; Також позивачка вказує на те, що в результаті проведеної ними добудови в зазначеній квартирі, житлова площа збільшилась з 17.кв.м до 30.4 кв.м, а в загальній площі з 34.9 кв. м. до 69.1. кв.м.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що спірна квартира була добудована внаслідок спільних грошових та трудових затрат, позивачка ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 368, 392 ЦК України, просила суд визнати квартиру АДРЕСА_5 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

02 жовтня 2013 року до суду була подана заява ОСОБА_1 про залучення її у справу в якості позивача, оскільки 25 червня 2013 року померла її матір, позивачка ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-СТ № 323471 від 26.06.2013 року та дані правовідносини допускають правонаступництво згідно цивільного процесуального законодавства України.

Судом було витребувано із Золочівської державної нотаріальної контори та оглянуто спадкову справу до майна померлої ОСОБА_3В та встановлено, що позивачка ОСОБА_3 за час свого життя залишила заповіт, згідно якого все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1, про що свідчить копія заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу ОСОБА_16 30 червня 2012 року, за реєстровим номером 2277.

15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_17, за реєстровим номером 1389, відповідно до якого, як спадкоємиця за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 25 червня 2013 року, вона має право на грошову суму у розмірі 2, 00 грн., яка знаходиться на рахунку № 93532 ТВБВ №10013/065 Філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», належного померлій на підставі повідомлення ТВБВ №10013/065 Філії-Львівське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 15 жовтня 2015 року за № 426.

Відтак, 05 листопада 2015 року судом було залучено у справу ОСОБА_1 в якості позивача як правонаступника померлої позивачки ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки позов підтримали, просять його задоволити, пояснення надали аналогічні викладем, у задоволенні зустрічної позовної заяви просять відмовити.

В судовому засіданні відповідачка та її представник позов не визнали. Вказували на те, що позивачка надає суду неправдиві відомості щодо спільно добудованої нею та спадкодавцем ОСОБА_4 спірної квартири. Посилались на те, що рішенням Народного суду Радянського району м. Львова від 26 листопада 1981 року чоловіку померлої сестри позивачки було надано спірну квартиру вже з добудованими приміщеннями, на які позивачка вказувала, як на добудовані нею і її сестрою ніби-то у 1983 році. Вказували також, що відповідно до інвентаризаційної справи а також поверхового плану, який був складений ще 7 січня 1983 року, зазначена позивачкою як проведена нею добудова вже була здійснена. Посилаючись на ці обставини просили у задоволені позову відмовити.

В судове засіданні представники третіх осіб пятої Львівської державної нотаріальної контора та ВВПР та МР Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області в судове засідання не зявились, подавши клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги по первісному позову та позовні вимоги по зустрічному позову не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач за первісною позовною заявою посилалась на те, що 10 лютого 1983 року вона перевела зі свого банківського рахунку в Золочівському відділенні №6326 Ощадбанку 9 121 крб. на банківський рахунок її сестри ОСОБА_4 №04005 і за вказані гроші вони спільно провели добудову квартири АДРЕСА_1, в результаті чого була збільшена житлова і загальна площа спірної квартири. В підтвердження здійсненого перерахунку вказаних грошей, ОСОБА_3 надала довідку №888 від 26 листопада 2009 року. Посилаючись на ці обставини, позивачка просить визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також визнати за позивачкою право власності на ? частку в спірній квартирі. Обставини, викладені в позовній заяві ОСОБА_1 підтвердила і підтримала.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 ЦК УРСР, розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

До прийняття ЦК України 2004 року, право спільної сумісної власності на майно членів сімї виникало за умови створення (придбання) цього майна спільною працею членів сімї. Згідно Постанови Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Таким чином, для визнання за особою, яка проживала з іншою особою без укладення шлюбу, права власності на частку у спірному майні, набутому до 1 січня 2004 року, вона має надати суду належні та допустимі докази про власну участь у набутті цього майна, оскільки сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, без визначення ступеня її участі працею і коштами у створенні спільної сумісної власності не може бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна.

Згідно ст. 368 чинного ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Пунктом 4 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. При цьому, фактичні дані (докази), які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, показань свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині визнання спірної квартири обєктом спільної сумісної власності позивачки та її померлої сестри, позивачка посилалася виключно на довідку, яка підтверджує факт перерахунку грошей з банківського рахунку позивачки у сумі 9 121 крб. на банківський рахунок спадкодавця ОСОБА_4, але не засвідчує цільового призначення перерахованих грошей, а саме на проведення добудови квартири АДРЕСА_1. В той же час, остання не надала інших об'єктивних доказів, які б достовірно свідчили про фактичні матеріальні прояви обставин, з якими закон пов'язує набуття права спільної сумісної власності на таке майно.

При цьому, доводи ОСОБА_3 стосовно її праці, вкладу її особистих грошей та як наслідок участь в придбанні спірного майна грошовими коштами не підтверджені належними доказами, як того вимагає ст.60 ЦПК України.

Судом було оглянуто та досліджено план інвентаризаційної справи, відповідно до якого, як зазначає позивачка, усі добудовані приміщення за її участі, вже існували станом на 1 січня 1983 року, тобто до перерахунку згаданих грошових коштів спадкодавцю.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, рішенням Народного суду радянського району м. Львова від 26 листопада 1981 року, судом було виділено чоловіку померлої сестри позивачки ОСОБА_14 такі приміщення з відповідними позначеннями на поверховому плані спірної квартири: «2-1» площею 8.1 кв.м; «2-2» площею 12, 6 кв.м; «2-3» площею 18,3 кв.м.; «2-4» площею 8.1 кв.м; «2-5» площею 8.7 кв.м; «2-6» площею 3.3 кв.м; «2-7» площею 1 кв.м. та приміщення площею 17,1 кв. м., що становить ? ідеальну частку цього будинку. Після смерті ОСОБА_14, зазначена квартира разом з прибудованими приміщеннями перейшла у власність сестрі позивачки.

Позивачка стверджувала, що за гроші, які вона перерахувала своїй сестрі 10 лютого 1983 року, вони разом провели добудову спірної квартири. Як вбачається з рішення суду від 26 листопада 1981 року, добудова зазначених приміщень вже була проведена. Вказаним спростовується посилання позивачки на її спільну участь в здійснені добудови квартири АДРЕСА_5, оскільки зазначена добудова вже існувала до перерахунку коштів спадкодавцю.

Таким чином, оскільки позивачка належних та переконливих доказів, які підтверджували б факт вкладання сумісної праці чи сумісних коштів в проведення добудови спірної квартири суду не надала, а факт існування добудови спірної квартири до перерахунку грошей позивачки на банківський рахунок її померлої сестри підтверджується рішенням суду від 26 листопада 1981 року та матеріалами інвентаризаційної справи, тому суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3В та ОСОБА_1, третя особа Пята Львівська державна нотаріальна контора про усунення перешкод у користуванні спадковим майном 1/3 частиною будинку за адресою: м.Львів, вул. Моладвська, буд. № 30, виселення та зняття з реєстрації у будинку №30 по вул. Молдавській у м. Львові: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що згідно заповіту від 09.08.2005 року., посвідченим державним нотаріусом Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_18, позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 є спадкоємицею до майна померлої ОСОБА_4

20 травня 2009 року позивачка по зустрічному позову звернулась в Пяту Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 09.08.2005 року. Натомість, позивачкою по зустрічному позову ОСОБА_2 не було отримано свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Водночас, судом встановлено, що спадкоємицею за заповітом ОСОБА_2 не було зареєстровано в установленому законом порядку права власності на спірне спадкове майно.

Згідно з . 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що у зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3В та ОСОБА_1, третя особа Пята Львівська державна нотаріальна контора про усунення перешкод у користуванні спадковим майном 1/3 частиною будинку за адресою: м.Львів, вул. Моладвська, буд. № 30, виселення та зняття з реєстрації у будинку №30 по вул. Молдавській у м. Львові: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід відмовити, оскільки такий позов є передчасний у звязку з тим, що позивачкою по зустрічному позову ОСОБА_2 не було оформлене у встановленому законодавством порядку права власності на спірне майно.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа Пятої Львівської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним - відмовити.

У задоволені обєднананого зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-ті особи: Пятої Львівської державної нотаріальної контори, ВВПР та МР Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про усунення перешкод у користуванні спадковим майном відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Мартьянова С.М.