У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Гончара В. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства «Таврія» до ОСОБА_3, Фермерського господарства «Скорук М. А.», відділу Держкомзему у Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди землі, визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем, за касаційною скаргою Фермерського господарства «Скорук М. А.» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Приватне підприємство «Таврія» (далі - ПП «Таврія») звернулося до суду з указаним позовом, у якому зазначало, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 7,7712 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Новософіївка Нікопольського району Дніпропетровської області.

12 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на п'ять років, починаючи з дня його державної реєстрації, яка була проведена 23 березня 2007 року. Зазначеним договором також було передбачено переважне право орендаря на поновлення договору оренди на новий строк.

Проте 26 березня 2012 року ОСОБА_3 уклала договір оренди вказаної земельної ділянки із Фермерським господарством «Скорук М. А.» (далі - ФГ «Скорук М. А.»).

Вказуючи, що даний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства та умов договору оренди від 12 лютого 2007 року, позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2012 року та скасувати його державну реєстрацію, а також на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» зобов'язати ОСОБА_3 укласти з підприємством додаткову угоду.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,7712 га, укладений 26 березня 2012 року між ФГ «Скорук М. А.» та ОСОБА_3

Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки площею 7,7712 га від 12 лютого 2007 року, укладений між ПП «Таврія» та ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_3 вчинити дії щодо укладення із ПП «Таврія» додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 7,7712 га від 12 лютого 2007 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ФГ «Скорук М. А.», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що договір оренди земельної ділянки, укладений 12 лютого 2007 року між ПП «Таврія» і ОСОБА_3, необхідно вважати поновленим, оскільки ОСОБА_3 протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі від 12 лютого 2007 року, тобто після 23 березня 2012 року, відповідно до вимог ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не надсилала на адресу ПП «Таврія» повідомлення про відсутність наміру на продовження договору оренди землі та не заперечувала проти користування позивачем її землею після закінчення строку дії договору. Крім того, договір оренди земельної ділянки, укладений 26 березня 2012 року між ОСОБА_3 і ФГ «Скорук М. А.», порушує права ПП «Таврія», оскільки останнє орендує суміжні земельні ділянки єдиним земельним масивом, а межі належної ОСОБА_3 земельної ділянки на момент укладення оспорюваного договору оренди в натурі (на місцевості) визначені не були. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до підписання договору оренди між ОСОБА_3 і ФГ «Скорук М. А.» не здійснювалося, тому на момент укладення та реєстрації цього договору була відсутня його невід'ємна частина - акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а отже, у договорі не було встановлено його істотної умови - місця розташування земельної ділянки, що є порушенням ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 цього Закону є підставою для визнання договору недійсним.

Такі висновки ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 7,7712 га, що розташована в с. Новософіївка Нікопольського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

12 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на п'ять років, починаючи з дня його державної реєстрації та дати його реєстрації у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі.

Зазначений договір 23 березня 2007 року був зареєстрований у Нікопольському відділі Держкомзему за № 80.

26 березня 2012 року ОСОБА_3 уклала договір оренди вказаної земельної ділянки із ФГ «Скорук М. А.».

Пунктом 2.5 договору оренди землі від 12 лютого 2007 року передбачено, що по закінченню терміну договору орендар має переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий термін.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, у ч. 1 ст. 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на

укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний

повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди

землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за

місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі

орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути

змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо

орендної плати та інших істотних умов договору переважне право

орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем

лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на

відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за

необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень,

приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель

державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову

угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності

заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі

орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем

рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною

ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності

протягом одного місяця після закінчення строку договору

листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні

договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той

самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору

оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Із матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2012 року, тобто до закінчення дії вказаного договору, ПП «Таврія» направило ОСОБА_3 лист-повідомлення та проект додаткової угоди з пропозицією укласти договір на новий строк - поновити дію договору оренди землі (а. с. 20-21, т. 1).

У той же час у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що після закінчення дії договору оренди землі від 12 лютого 2007 року, тобто після 23 березня 2012 року, ОСОБА_3 відповідно до вимог ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» на адресу ПП «Таврія» надсилала повідомлення про відсутність наміру на продовження договору оренди землі та заперечувала проти користування позивачем її землею.

Направлення ОСОБА_3 на адресу ПП «Таврія» до закінчення строку дії договору оренди від 12 лютого 2007 року, укладеного з ПП «Таврія», повідомлення про відсутність у неї, як власника земельної ділянки, наміру поновлювати договір оренди на новий строк після закінчення терміну дії попереднього договору з проханням після закінчення терміну дії договору не проводити посівні роботи, залишивши земельну ділянку в належному стані, не створює будь-яких прав та обов'язків для сторін у розумінні ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та не впливає на наявність в орендаря переважного права на переукладання договору оренди землі на новий термін відповідно до п. 2.5 договору.

Крім того, у матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі вказаної земельної ділянки, який свідчив би про повернення її з оренди від ПП «Таврія» до ОСОБА_3

Таким чином, установивши у справі факт належного виконання ПП «Таврія» умов договору оренди землі від 12 лютого 2007 року; дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк; ненадіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови в поновленні договору на новий строк; укладення орендодавцем договору оренди з іншим орендарем на умовах, не кращих, які запропоновані ПП «Таврія», суди відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» дійшли обґрунтованого висновку про наявність у ПП «Таврія» переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк і порушення цього права у зв'язку з укладенням орендодавцем договору оренди від 26 березня 2012 року з іншим орендарем - ФГ «Скорук М. А.».

Установивши факт укладення договору оренди від 26 березня 2012 року з порушенням прав ПП «Таврія», а також вимог статей 15, 33 Закону України «Про оренду землі», суди дійшли правильного висновку про його недійсність.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Скорук М. А.» відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко