Справа № 204/8238/15-ц
Провадження № 2-з/204/176/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Черкез Д.Л., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2015 року до суду надійшла заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ознайомившись зі змістом заяви про забезпечення позову суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову Позивачами в порушення вимог ст. 151 ЦПК України не зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Аналізуючи вищевказану норму Закону вбачається, що обраний Позивачами вид забезпечення позову шляхом проведення розрахунку часток домоволодіння не передбачений ст. 151 ЦПК України.

Крім того слід зазначити, що із змісту заяви про забезпечення позову не вбачається в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову, не наведено достатніх причин для вжиття цих заходів. Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову позивачем не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача. Зі змісту заяви вбачається, що воно не обґрунтоване доказами, щодо наявності реальних загроз чи утруднень виконання майбутнього рішення суду, що є необхідною умовою для застосування обраного заявником виду забезпечення позову.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» суддя не вправі до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі здійснювати будь-які дії щодо підготовки справи до судового розгляду, зокрема, забезпечувати позов.

Аналогічна правова позиція висловлена у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно з якою, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній.

Оскільки судом ще не вирішено питання про відкриття провадження у справі, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, а обраний Позивачем вид забезпечення позову не відповідає можливим заходам забезпечення позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 151, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Л. Черкез