УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Остерської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Велігоши Лідії Миколаївни, Військової частини НОМЕР_1 , третя особа відділ державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що у травні 2015 року йому стало відомо, що грошові кошти на його картковому рахунку, відкритому у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк», заблоковано на підставі постанови від 7 квітня 2015 року про арешт коштів боржника, виданої відділом державної виконавчої служби Козелецького районного управління юстиції (далі ВДВС Козелецького РУЮ), у якій стягувачем зазначена військова частина НОМЕР_1 .
Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження, він дізнався, що на підставі виконавчого напису про стягнення з нього заборгованості в сумі 113 305 грн 10 коп., вчиненого 6 листопада 2014 року державним нотаріусом Остерської районної державної нотаріальної контори (на звороті довідки № 771 від 29 жовтня 2014 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 ), відкрито виконавче провадження. Відповідно до даної довідки у період проходження ним військової служби у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 416 від 17 квітня 2012 року він був притягнутий до матеріальної відповідальності на загальну суму 113 305 грн 10 коп.
28 квітня 2012 року позивач звільнений із Збройних Сил України та виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 квітня 2012 року.
Ні в період проходження військової служби, ні на момент звільнення із Збройних Сил України, ні після такого звільнення про існування наказу № 416 від 17 квітня 2012 року він не знав.
Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 просив визнати виконавчий напис від 6 листопада 2014 року про стягнення з нього заборгованості у сумі 113 305 грн 10 коп. таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення ст. ст. 87, 88, 91 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оцінивши докази відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса від 6 листопада 2014 року таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Оспорюваний виконавчий напис відповідає вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 7 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
ГоловуючийВ.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик