Справа № 595/2286/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення суми першого лізингового платежу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення суми першого лізингового платежу та моральної шкоди, мотивуючи тим, що даний договір укладений з порушенням вимог законодавства.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 29 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» укладено угоду з метою придбання автомобіля. На виконання умов угоди ОСОБА_2 сплатив 64000 грн., проте даний договір оформлений з порушенням вимог щодо його оформлення, його умови є несправедливими, а тому повинен бути визнаний судом недійсним, а сплачені суми повернуті позивачу.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві, крім того, суду пояснив, що до підписання даного договору представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» розяснював ОСОБА_2, що він отримає інший автомобіль ніж зазначено у договорі, та за значно меньшою ціною ніж це передбачено договором, а тому даний договір слід визнати недійсним, стягнути з відповідача сплачені суми та моральну шкоду.

Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» у судове засідання неявився, згідно поданих пояснень позов заперечує, оскільки вищезазначений позов є безпідставним та необгрунтованим, та таким, що не підкріплений жодним належним та допустимим доказом. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину даного виду. Звертаючи увагу на те, що після підписання Договору (п.16.6.) всі попередні домовленості вважаються такими, що втратили чинність та на те, що послуга, яка надається за Договором обрана Лізингоодержувачем самостійно і свідомо; позивач ознайомився зі всіма істотними та іншими умовами договору та підписав його. Крім того, позивач під час укладення даного правочину, не був позбавлений права звернутись до правового фахівця за допомогою та роз'ясненнями. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого Договору, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Також, посилання позивача на відсутність ліцензії є безпідставними, так як ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» здійснює свою господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства України та займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 806 ЦК України, статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином, відносини, що виникають у звязку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Тобто, спірні правовідносини врегульовані як загальними, так і спеціальними нормами (Закон України «Про фінансовий лізинг»), які підлягають застосуванню у системному звязку. При цьому, спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу (ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29 липня 2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» та ОСОБА_2 (лізингоодержувач) було укладено у письмовій формі договір фінансового лізингу № 00369 з додатками, згідно якого лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати у власність предмет лізингу, а саме, автомобіль «Chevrole Captiva», комплектація LT, обєм двигуна 2.4., механічна коробка передач, повний привід, та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 Договору вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору зазначається у даному договорі, розмір авансового платежу вказується у даному договорі та в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною.

Пунктом 1.7 ст. 1 Договору визначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих

днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6. ст.9 даного Договору. Згідно п.8.2. ст. 8 договору, укладаючи даний договір, сторони погодилися, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 25287,50 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 606900 грн.

Пунктом 8.3. договору визначено, що сторони погодили, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до гривні.

В п. 10.5 зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобовязаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 10.6 договору).

Пункт 10.15 договору передбачає, що в разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути предмет лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються.

При підписанні договору позивачем внесено плату за авто, перший внесок та авансовий платіж у розмірі 64 000 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фінансових документів.

Відповідно до п. 9.7 ст. 9 договору кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: адміністративний платіж; авансовий платіж; комісія за передачу предмета лізингу; у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6. ст. 9 даного договору.

Зазначені умови договору не суперечать положенням частин 1, 2 ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг, згідно яких сплата фінансових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Таким чином, виходячи з аналізу договору фінансового лізингу № 00369 від 29 липня 2015 року, укладеного між сторонами, за своїм змістом відповідає вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та положенням ЦК України про лізинг.

Безпідставними є доводи позивача про те, що договір лізингу підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до положень ст. 799 ЦК України, оскільки містить елементи договору найму(оренди) транспортного засобу.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу повинен бути укладеним у письмовій формі. При цьому ні параграфом 1, ні параграфом 6 глави 58 Найм (оренда)ЦК України не встановлено вимог про обовязкове нотаріальне посвідчення договорів лізингу, зокрема лізингу транспортних засобів.

Таким чином, виходячи з аналізу глави 58 ЦК України, як договір лізингу, так і договір найму (оренди) транспортного засобу є різними видами договорів найму (оренди), на які поширюються загальні положення про найм та не передбачено поширення положень про лізинг на правовідносини, якими врегульовано найм (оренду) транспортних засобів.

Крім того, оскільки в судовому засіданні не встановлено підстав для визнання договору фінансового лізингу № 000369 від 29 липня 2015 року недійсним, а позивач ОСОБА_2 не звертався до відповідача ТОВ « Лізингова компанія «Ваш авто» про розірвання договору, тому відсутні будь-які правові підстави для стягнення внесених ОСОБА_2 коштів в сумі 64 000 грн. ( перший лізинговий платіж) на виконання умов вищезазаначеного договору.

Так, відповідно до п.3.4.3 Договору передбачено право лізингоодержувача відмовитися або розірвати договір у передбачених даним договором або чинним законодавством випадках.

Також пунктом 2 частини 1 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено право лізингоодержувача на відмову від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям, а не право на відмову від договору, яке передбачено ч.1 ст.7 зазначеного закону. Проте, наявність права на таку відмову законодавець повязує з порушенням лізингодавцем строків передачі предмета лізингу.

Зазначені положення Закону України «Про фінансовий лізинг» в частині підстав для відмови від договору узгоджуються з положеннями ст. 615 ЦК України, якими передбачено право односторонньої відмови від зобовязання, але лише за умови порушення умов договору другою стороною

Пунктом 12.1 Договору передбачено право лізингоодержувача, який сплатив адміністративний платіж, повністю або частково - авансовий платіж, розірвати договір, повідомивши лізингодавця у письмовій формі шляхом направлення відповідного листа на адресу останнього.

Пунктом 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитися від договору про надання послуг, але така відмова може мати місце лише за умови, що виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1, ОСОБА_3 з заявою про розірвання договору фінансового лізингу до відповідача не звертався.

Щодо тверджень позивача, що відповідач не мав права здійснювати діяльність з надання фінансових послуг, оскільки в нього відсутня відповідна ліцензія, то судом встановлено, що відповідно до Розрядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.20104 року № 21 затверджено положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами- субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Згідно даного положення відповідач цілком правомірно здійнює діяльність з надання послуг фінансового лізингу, що крім іншого підтверджується довідкою про взяття на облік юридичної особи, як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, виданої національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.06.2015 року.

В позовній заяві в обґрунтування наявності підстав для визнання договору лізингу недійсним позивач посилався на його укладення з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, статтею 18 зазначеного Закону встановлено підстави для визнання недійсними умов договору, що обмежують права споживача, зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Виходячи з аналізу вказаної статті, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. В силу статей 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька діяльність, а порушення принципу рівності сторін договору, учасником якого є споживач, є порушенням прав споживача.

Виходячи з умов Договору лізингу, ним врегульовано не лише обовязки та права позивача, а й відповідача, передбачено право позивача як на розірвання договору, так і на відмову від нього за наявності на те правових підстав, що свідчить про відсутність дисбалансу прав та обовязків сторін договору, який містить всі передбачені законодавством, необхідні істотні умови.

Твердження позивача, що ОСОБА_2 під час підписання договору фінансового лізингу було навмисно введено в оману, суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені жодними доказами по справі. Крім того, ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами договору, предметом, ціною та іншими, що підтверджується його підписами в договорі.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, слід зазначити, що моральна шкода

в договірних правовідносинах відшкодовується лише за умови, що відшкодування такої шкоди передбачено договором або законом. Крім того, судом не встановлено жодних протиправних дій відповідача, які б могли нанести моральну шкоду позивачу, а тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн. до задоволення не підлягає.

Таким чином, як встановлено в судовому засіданні позивачем було добровільно укладено договір фінансовго лізингу з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» з метою отримання автомобіля, даний договір відповідає вимогам законодавства, позивач належним чином був ознайомлений з умовами договору, твердження позивача про введення його в оману під час підписання договору, несправедливість умов договору,

свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, а тому в позові слід відмовити за безпідставнісю.

При розподілі судових витрат суд враховує, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, при зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.203,215,216,219,611 ЦК України, ст.ст.10,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.1-4,7,10,11 Закон України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 8, 60,208,209 ЦПК України , суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення суми першого лізингового платежу та моральної шкоди відмовити. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4