Справа №486/1582/15-ц 16.12.2015 16.12.2015 16.12.2015
Провадження №22-ц/784/3013/15
Справа №486/1582/15ц
Провадження 22ц/784/3013/15 Головуючий у суді 1-й інстанції Падалка В.О.
Категорія 33 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Шолох З.Л.,

із секретарем: Лівшенком О.С.,

за участю: прокурора - Кірієнко Р.В.,

представника відповідача - Руснакової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Державної казначейської служби України

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 4 листопада 2015 року

за позовом

ОСОБА_4

до Державної казначейської служби України,

Головного управління (ГУ) Держаної Казначейської служби (ДКС) України

в Миколаївській області,

Управління Міністерства внутрішніх справ (УМВС) України в Миколаївській області,

Прокуратури Миколаївської області

про відшкодування моральної шкоди

заподіяної незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України, ГУ ДКС України в Миколаївській області, УМВС України в Миколаївській області, Прокуратури Миколаївської області про відшкодування 300000 грн. 00 коп. моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури.

Позивач зазначав, що 25 квітня 2013 року порушено кримінальне провадження №0000293 за фактом завідомого залишення особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження через хворобу та внаслідок безпорадного стану, особою, яка була зобов'язана та могла надати допомогу, внаслідок чого спричинено смерть такій особі, за ознаками злочину , передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України. Позивачу в подальшому пред'явлено підозру та обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання. Наказом керівника Управління з питань надзвичайних ситуацій, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами позивача відсторонено від посади матроса-рятувальника рятувальної станції на міському пляжі.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31 березня 2014 року, який ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року залишено без змін, позивача виправдано за відсутності в його діях складу злочину.

Посилаючись на вказане, позивач просив відшкодувати на його користь Державну казначейську службу 300 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 4.11.2015року позов задоволено частково, на користь ОСОБА_4 стягнуто з Державної казначейської служби України 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати вказане рішення суду, а по справі ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд, хоча і повно встановив обставини справи, але дав їм неналежну оцінку.

В частині відмови у позові рішення суду фактично не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, 25 квітня 2013 року порушено кримінальне провадження №0000293 за фактом завідомого залишення особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження через хворобу та внаслідок безпорадного стану, особою, яка була зобов'язана та могла надати допомогу, внаслідок чого спричинено смерть такій особі, за ознаками злочину , передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.

Слідчим слідчого відділу Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області 10 червня 2013 року повідомлено про підозру ОСОБА_4 по вказаній кримінальній справі за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України (а.с.5)

18 липня 2013 року ухвалою слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області позивача як підозрюваного відсторонено від виконання обов'язків за посадою матроса-рятувальника рятувальної станції Управління з питань надзвичайних ситуацій, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Южноукраїнської міської ради Миколаївської області строком на один місяць (а.с.10-11).

На виконання вказаної ухвали 18 липня 2013 року керівником зазначеного Управління видано відповідний наказ (а.с.74).

Але, 1 серпня 2013 року ухвалою колегії суддів апеляційного суду Миколаївської області ухвала слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 липня 2013 року про відсторонення від посади позивача - скасована та у задоволенні клопотання слідчого відмовлено (а.с.12-13).

12 серпня 2013 року з обвинувальним актом справа передана до суду.

31 березня 2014 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області по даній кримінальній справі стосовно позивача ОСОБА_4 постановлено виправдальний вирок (а.с.14-16).

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року вказаний вирок залишено без змін (а.с.42-48).

Таким чином, позивач незаконно перебував під слідством та судом з 10.06.2013 року по 25.11.2014 року, тобто 17 місяців 15 днів.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою , незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Враховуючи наведене, районний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що в наслідок порушення прав позивача йому завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Статтею 13 вказаного Закону встановлено, що моральна шкода визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн., місцевий суд навів переконливі доводи щодо необхідності її відшкодування саме в такій сумі, враховуючи законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення, а також характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач за період перебування під слідством і судом (17 місяців 15 днів), та відсутність незворотних негативних наслідків в результаті незаконного кримінального переслідування позивача.

За такого, висновки суду є мотивованими та обґрунтованими.

Тому, колегія суддів, перевіривши рішення суду першій інстанції в межах апеляційної скарги, не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України , судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 4 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуюча

Судді