АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/667915 Головуючий 1 інстанції - Аркатова К.В.
Справа № 2-137/11 Доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю., Гуцал Л.В.

за участю секретаря - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» до Відкритого акціонерного товариства «Пульс», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «УкрСиббанк», процесуальним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ВАТ «Пульс» був укладений кредитний договір № 41-04-ак/980, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 211538 грн. строком до 06.08.2008 року зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 19 % річних. При цьому, за користування кредитними коштами понад встановлений термін процентна ставка встановлюється в розмірі 28,50 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань ВАТ «Пульс» за вказаним кредитним договором 09.08.2004 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № П41-04-ак/980, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання всіх зобов'язань ВАТ «Пульс» за кредитним договором.

Взятих на себе зобов'язань відповідач ВАТ «Пульс» не виконує, у зв'язку з чим, станом на 19.09.2013 року виникла заборгованість у розмірі 33 497,55 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року позов задоволено, вирішено стягнути солідарно з Відкритого акціонерного товариства «Пульс», ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 41-04-ак/980 від 06.08.2004 року у розмірі 33 497,55 грн., судові витрати зі сплати державного мита в сумі 334,97 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду змінити, скасувавши його в частині солідарного стягнення суми з ОСОБА_1, ухвалити нове, яким у задоволенні вимог до ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення вимог процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з*ясування судом обставин справи. Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за договором кредиту. Наполягає, що порука є припиненою як на на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України так і на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. Звертає увагу на невідповідність номеру кредитного договору та номеру договору в довідках-розрахунках. Вказує на сплив позовної давності за вимогами позивача.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми з Відкритого акціонерного товариства «Пульс» не оскаржується, отже й не перевіряється.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечує, у повній мірі погоджуються з висновками та мотивами викладеними у рішенні суду першої інстанції.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ВАТ «Пульс» був укладений кредитний договір № 41-04-ак/980, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 211538 грн. строком до 06.08.2008 року зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 19 % річних. При цьому, за користування кредитними коштами понад встановлений термін процентна ставка встановлюється в розмірі 28,50 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань ВАТ «Пульс» за вказаним кредитним договором 09.08.2004 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір поруки № П41-04-ак/980, відповідно до якого останній зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання всіх зобов'язань ВАТ «Пульс» за кредитним договором.

Станом на 26.11.2008 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № 41-04-ак/980 від 06.08.2004 року, яка за розрахунками позивача становить 33 497,55 грн., та складається із заборгованості за кредитом - 17628,24 грн.; процентів за користування кредитом - 3416,34 грн.; пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 11123,40 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 1329,57 грн.

Згідно додаткової угоди № 1 до кредитного договору сторони домовились про застосування як номеру договору, зазначеного при його укладенні, так і реєстраційного номеру договору в системі обліку банку, який і зазначений на розрахунках позивача.

За клопотанням представника ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції були досліджені договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 8 грудня 2011 року, акт приймання-передачі від 19 грудня 2011 року, та відповідні додатки.

Зазначенимим доказами підтверджено, що згідно умов договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 8 грудня 2011 року, акту приймання-передачі від 19 грудня 2011 року та додатків, ПАТ «Дельта Банк» набуло у ПАТ «УкрСиббанк» право вимоги до відповідачів щодо сплати загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти, штрафні санкції.

Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

У відповідності до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Враховуючи наведене, позивач, отримавши право грошової вимоги за кредитним договором до боржника, придбав фінансовий актив у юридичної особи.

Відповідно до загального порядку заміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Матеріали справи містять копію повідомлення ПАТ «УкрСиббанк» на ім*я ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за кредитним договором.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Судова колегія не вбачає підстав вважати поруку ОСОБА_1 припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Так, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оскільки умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, строк останнього з яких визначений 06.08.2008 року, а з цим позовом позивач звернувся до суду 05.12.2008 року, то в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором що не прострочені до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими, тому доводи апеляційної скарги про припинення поруки вцілому на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України не грунтуються на законі.

Між тим, ОСОБА_1 вважає поруку припиненою також і з тих підстав, що банк без згоди поручителя змінив процентну ставку за користування кредитними коштами понад встановлений термін з 28,50 % до 38 % річних.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (Постанова Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин).

Пунктом 1.3.1. кредитного договору № 41-04-ак/980 передбачена сплата відсотків за використання кредиту у розмірі 19 % річних, при цьому, за користування кредитними коштами понад встановлений термін процентна ставка встановлена в розмірі 28,50 % річних.

За змістом п. 1.2.2. датою остаточного повернення кредиту встановлено 06.08.2008 року.

Між тим, з пояснень представника позивача та матеріалів справи вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» з 31.03.2008 року було змінено плату за користування кредитними коштами понад встановлений термін з 28,50 % річних в 1,5 рази до 38% річних.

Про зазначене ВАТ «Пульс» було повідомлено у вимозі від 20.06.2007 року (том 2 а.с. 127). Доказів належного повідомлення про зміну вказаної процентної ставки ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Як на підставу зміни процентної ставки представник позивача посилається на п. 5.5 кредитного договору.

Між тим, зазначеним пунктом договору передбачено право банку, у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту, термінів сплати плати за кредит, умов договору застави - змінити термін погашення кредиту та термін плати за кредит в порядку визначеному в розділі 11 цього договору, яким визначений порядок дострокового повернення кредиту.

За таких обставин, судова колегія вважає, що з 31.03.2008 року із зміною плати за користування кредитними коштами понад встановлений термін з 28,50 % річних в 1,5 рази до 38% річних без згоди поручителя, порука ОСОБА_1 за зобов*язаннями ВАТ «Пульс» за кредитним договором № 41-04-ак/980 припинилася в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки із збільшенням процентної ставки без згоди поручителя збільшився обсяг його відповідальності.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції підставою для чого, згідно п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову із наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2014 року змінити, в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 - скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» до ОСОБА_1.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді