У Х В А Л А

15.12.2015 Справа №607/18268/15-ц

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, шляхом визнання за позивачем права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити відомості, передбачені пунктами 1 7 частини другої зазначеної статті, та відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Зазначена позовна заява не відповідала вказаним вимогам, оскільки:

- в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України в позовній заяві не вказано ціни позову, хоч заявлено вимогу майнового характеру;

- відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України в позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві власності ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна. Дійсної вартості спірного ? частини квартири, на яку позивач просить визнати право власності, та відповідних доказів на підтвердження її розміру в позовній заяві не зазначено;

- при цьому посилання позивача на те, що в неї немає можливості визначити ціну позову не обґрунтовано жодними доказами, зокрема, що позивач позбавлена можливості отримати ці відомості в субєктів, які вправі проводити оцінку майна (до прикладу, що вона зверталася до них з приводу надання такої оцінки, однак з обєктивних причин їй було відмовлено в цьому);

- визначення ціни позову та зазначення її у позовній заяві є обовязком позивача. Частина 2 ст. 80 ЦПК України, на положення якої покликається позивач, стосується випадків, коли визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо. Однак, позивач ціни позову не визначила, доказів про те, що встановити дійсну вартість спірного майна, в позовній заяві не зазначила;

- більше того, відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача;

- при пред'явленні зазначеного позову позивачем не сплачено судового збору;

- відповідно до з п.п. 1 п. 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позивачем фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру, ставки судового збору встановлюються в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати;

- до позовної заяви не додано її копії та копій всіх документів, що додаються до позовної заяви, відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 120 ЦПК України.

З цих підстав ухвалою судді від 27 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без руху і надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків терміном пять днів із дня отримання копії ухвали.

14 грудня 2015 року на виконання зазначеної ухвали суду представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок, копії позовної заяви та примірників копій всіх документів, що додаються до позовної заяви, відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Однак, в ухвалі судді від 27 листопада 2015 року позивача зобовязано усунути й інші недоліки позовної заяви, в тому числі щодо визначення та зазначення в позовній заяві ціни позову і зазначення доказів на її підтвердження, сплати судового збору за вимогу майнового характеру з урахуванням ціни позову, визначеної, виходячи з дійсної вартості спірного майна, та з урахуванням вимог закону щодо визначення розміру судового збору.

Однак необхідність усунення цих недоліків, про які прямо зазначено в ухвалі судді, позивач проігнорувала.

Таким чином позивач усунула недоліки позовної заяви вибірково, виконавши одні вимоги ухвали, та проігнорувавши інші, хоч ніякі обставини не могли перешкоджати їй виправити недоліки в повному обсязі, оскільки в ухвалі від 27 листопада 2015 року чітко та зрозуміло викладено перелік недоліків, які слід було усунути.

Тобто позовна заява й після часткового усунення позивачем недоліків не відповідає встановленим законом вимогам.

Беручи до уваги, що недоліки, про необхідність усунення яких зазначено в ухвалі судді від м 2015 року про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, належним чином не виправлені, позовна заява відповідно до ч. ч. 2, 5 ст.121 ЦПК України підлягає поверненню позивачу з правом його повторного звернення до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ч. ч. 2, 4, 5 ст. 121, ст. 210, п. 3 ч. 1 ст. 293, ч. 2 ст. 294, ст. 296 ЦПК У країни,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя повернути позивачу.

Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя