АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/7473/2015 головуючий у 1-й інстанції: Борденюк В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства "Київтранспарксервіс", третя особа: Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Київського міського відділення Подільської міжрайонної виконавчої дирекції, про нарахування та стягнення допомоги по вагітності та пологам і компенсації за несвоєчасну виплату допомоги, за апеляційною скаргою комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 6 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у квітні 2014 року надала КП "Київтранспарксервіс" лікарняний листок від 17 квітня 2014 року, що засвідчує її право на відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами і право на отримання допомоги по вагітності та пологам. Однак, відповідач не виплатив їй вказану грошову допомогу у строки передбачені законодавством України. Свою відмову мотивував тим, що нормативно-правові акти України не дають можливості розрахувати розмір середньої заробітної плати. Зокрема, на думку відповідача, неможливо розрахувати період протягом якого позивач отримувала заробітну плату, що використовується для розрахунку заробітної плати відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ від 26 вересня 2001 № 1266, оскільки протягом останніх шести місяців позивач не працювала. При цьому відповідач вважав, що розрахувати середню заробітну плату відповідно до вимог п. 10 вказаного Порядку, неможливо, оскільки позивач на момент виникнення страхового випадку знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати. На думку відповідача, у абзаці 5 п. 4 Порядку вказано вичерпний перелік поважних причин, наявність яких надає право застосовувати п. 10 даного Порядку. Знаходження застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати серед поважних причин, значених у нормі вказаного нормативного акту України, не вказано.

Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму допомоги по вагітності та пологам в розмірі 20535 грн. 02 коп. та компенсацію за несвоєчасну виплату допомоги по вагітності та пологам в сумі 4222 грн. 08 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 6 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з КП "Київтранспарксервіс" на користь ОСОБА_1 суму допомоги по вагітності та пологам в розмірі 20535 грн. 02 коп., суму компенсації за несвоєчасну виплату допомоги по вагітності та пологам в розмірі 4222 грн. 08 коп. Стягнуто з КП "Київтранспарксервіс" в дохід держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 247 грн. 57 коп.

У поданій апеляційній скарзі КП "Київтранспарксервіс", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що позивачу була призначена допомога по вагітності та пологам згідно з наданих нею листків непрацездатності та відповідно до вимог закону, що підтверджується наказом директора підприємства № 80-в від 18 квітня 2014 року та протоколом № 5 від 30 квітня 2014 року. Вказує, що на КП "Київтранспарксервіс" була створена комісія із соціального страхування, на засіданні якої ОСОБА_2 була призначена допомога по вагітності та пологам, тобто механізм нарахування допомоги відповідачем порушено не було. Також зазначає, що КП "Київтранспарксервіс" не було подано до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заяву-розрахунок для надання матеріальної допомоги з причин відсутності заробітної плати в розрахунковому періоді.

Стосовно виплати по лікарняному листку (загальне захворювання) з 15 квітня 2014 року по 17 квітня 2014 року та лікарняному листку по вагітності та пологам від 17 квітня 2014 року по 20 серпня 2014 року скаржник зазначав, що у даному випадку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку допомоги по вагітності та пологам та по тимчасовій непрацездатності здійснюється на загальних підставах. Із розрахункового періоду в обох випадках виключається період, в якому застрахована особа не працювала з поважних причин. Період знаходження у відпустці без збереження заробітної плати у березні 2014 року не належить до періодів, зазначених у абз. 5 п. 4 Порядку № 1266, та відповідно при обчисленні допомоги по вагітності та пологам не виключається із розрахункового періоду. Тому, на думку скаржника, з причин відсутності заробітної плати в розрахунковому періоді розрахувати середньоденну заробітну плату для нарахування допомоги по вагітності та пологам та по тимчасовій непрацездатності у даному випадку було неможливо.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Від представника Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Київського міського відділення Подільської міжрайонної виконавчої дирекції - ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи (І том; а. с. 210).

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що відповідно до наказу про прийняття на роботу № 406/1-к від 2 липня 2009 року позивач працює в КП "Київтранспарксервіс" в підрозділі бухгалтерського обліку (бухгалтерії) на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку.

У період з травня 2011 року по березень 2014 року позивач знаходилась у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У березні 2014 року ОСОБА_1 зобов'язана була приступити до виконання своїх посадових обов'язків. Першим робочим днем після закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку було 11 березня 2014 року. Однак, у зазначений день у зв'язку із хворобою старшої дитини, ОСОБА_1 не змогла вийти на роботу. На підтвердження факту знаходження на лікарняному позивачем було надано листок непрацездатності, який було закрито 24 березня 2014 року.

У період з 25 березня 2014 року по 14 квітня 2014 року ОСОБА_1 були подані керівництву КП "Київтранспарксервіс" заяви про надання їй відпустки за власний рахунок (І том;а. с. 17-20).

Відповідно до наказів КП "Київтранспарксервіс" № 54-В від 24 березня 2014 року, № 59 від 31 березня 2014 року, № 65-в від 7 квітня 2014 року, № 77-в від 14 квітня 2014 року позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати терміном на 15 робочих днів (І том; а. с. 21-24).

15 квітня 2014 року ОСОБА_1 захворіла, про що до бухгалтерії підприємства було надано відповідний листок непрацездатності. 17 квітня 2014 року ОСОБА_1 було надано листок непрацездатності № 806158, що засвідчує її право на відпустку у зв'язку з вагітністю та пологам і право на отримання допомоги по вагітності та пологам.

На момент настання страхового випадку, а саме 17 квітня 2014 року, посадовий оклад позивача згідно штатного розкладу становив 4961 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Закон) загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Згідно абзацу 3 статті 2 цього Закону завданням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування є встановлення гарантій щодо захисту прав та інтересів громадян, які мають право на пенсію, а також на інші види соціального захисту, що включають право на забезпечення їх у разі хвороби, постійної або тимчасової втрати працездатності; безробіття з незалежних від них обставин, необхідності догляду за дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї, смерті громадянина та членів його сім'ї тощо.

Статтею 4 вказаного Закону залежно від страхового випадку визначено такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування, що включає і страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Згідно останнього абзацу статті 6 Закону об'єктом загальнообов'язкового державного соціального страхування є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім'ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення та соціальних послуг, передбачених статтею 25 зазначеного Закону.

Відповідно до статті 25 Закону за загальнообов'язковим державним соціальним врахуванням надаються соціальні послуги та матеріальне забезпечення: у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, що включає допомогу по вагітності та пологах.

Згідно статті 26 Закону до страхових випадків, з настанням яких надаються матеріальне забезпечення та соціальні послуги, належать вагітність і пологи.

Таким чином, наведені норми Закону визначають, що громадянин (особа) при виникненні страхового випадку, в тому числі вагітність та пологи, має право отримати соціальні послуги та матеріальну допомогу.

Соціальний захист пов'язується з неможливістю мати заробіток (трудовий дохід), його втратою чи недостатнім рівнем життєвого забезпечення громадянина і непрацездатних членів його сім'ї, зокрема у випадку безробіття як соціально-економічного явища. Загальнообов'язкове державне соціальне страхування становить систему прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом (стаття 1 Закону України "Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг. Державні гарантії реалізації застрахованими громадянами своїх прав та законодавче визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного соціального страхування є принципами загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 5 Закону України "Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Ураховуючи викладене, право на отримання матеріальної допомоги при настанні страхового випадку є непорушним та гарантується Конституцією України і чинним законодавством України. При цьому, в жодному нормативному законодавчому акті не закріплено положення, що громадянин може бути позбавлений такого права у зв'язку з тим, що не можливо встановити період для розрахунку середньої заробітної плати (не можливо розрахувати суму середньої заробітної плати), як зазначає відповідач.

У статті 27 вищезазначеного Закону та у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ, якою визначено перелік підстав невиплати матеріального забезпечення або припинення його виплати, не вказано, що відмова у виплаті чи припинення такої виплати може здійснюватись у зв'язку з неможливістю розрахувати середню заробітну плату.

Виходячи з принципу верховенства права та законності, закріпленого у статтях 8 і 19 Конституції України та статтях 2 і 5 Закону України "Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", жоден підзаконний нормативно-правовий акт не може встановлювати додаткові обмеження, що не передбачені Законом чи звужувати норми Закону.

Крім того, відповідно до статті 7 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ право на державну допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами мають за цим Законом (всі жінки (у тому числі неповнолітні), які не застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 3 частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" роботодавець (страхувальник) зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною- інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 50 вказаного Закону матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім видів матеріального забезпечення, передбачених пунктами 1, 2 статті 34 Закону № 2240, яке надається за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України).

Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, (ч. 3 ст. 50 Закону № 2240).

Тобто, комісія не перевіряє правильність нарахування середньої заробітної плати та наявності періоду, що використовується для нарахування заробітної плати.

Установлено, що комісія не приймала рішення про відмову у призначенні та виплаті позивачу матеріальної допомоги у зв'язку із вагітністю та пологами, про що свідчить Протокол № 5 від 30 квітня 2014 року, у якому зазначається про призначення допомоги по вагітності та пологам. При цьому у протоколі, форма якого затверджена постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23 червня 2003 року № 25, зареєстрованого в Мінюсті України за № 636/15327 від 14 липня 2008 року, не заповнено розділ стосовно відмови в призначенні (припиненні виплати) допомоги.

Крім того, відповідач не подав до страховика - Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, як того вимагає стаття 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", заяви-розрахунку про здійснення фінансування для здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення.

Отже, на дату подання позивачем позовної заяви Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не приймав рішення про відмову у наданні фінансування для виплати допомоги по вагітності та пологам.

Законодавство України передбачає надання відпустки по вагітності та пологам особі, що надала листок непрацездатності,

Відповідно до статті 179 КЗпП України та ст. 17 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 № 504/96-ВР на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів.

Зобов'язання надати оплачувати відпустку ОСОБА_1. вказано і в Наказі від 18 квітня 2014 року № 80-В.

Відповідно до статті 39 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої відповідно до статті 53 цього Закону, і не залежить від страхового стажу.

Згідно частини 2 статті 53 вказаного Закону порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ від 26 вересня 2001 року № 1266 (далі Порядок № 1266) розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття - в якому припинено дію трудового договору або особу знято з обліку у державного реєстратора як суб'єкта підприємницької діяльності, припинення адвокатської, нотаріальної, творчої або іншої діяльності, закінчення проходження служби; для страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров'я у зв'язку з раніше отриманим ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання - період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням тимчасової непрацездатності).

Згідно із пунктом 10 Порядку № 1266 обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що зазначені у пункті 4 цього Порядку, або якщо страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата (грошове забезпечення) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку.

У абзаці п'ятому пункт 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вказано перелік поважних причин, що надають право використовувати пункт 10 Порядку № 1266 для розрахунку середньої заробітної плати.

Зазначений у Порядку перелік поважних причин у зв'язку із якими працівник не працював і не міг отримувати заробітну плату не є остаточним.

Перелік таких причин встановлюється КЗпП України, законом України "Про відпустки" та іншими нормативно-правовими актами. Порядок № 1266 не може встановлювати перелік поважних причин, у зв'язку з якими застрахована особа не працювала.

Таким чином, при розрахунку розміру середньої заробітної плати, що використовується для розрахунку суми допомоги по вагітності та пологам, що призначається позивачу необхідно використовувати пункт 10 та пункт 4 Порядку № 1266.

Згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ у разі несвоєчасної виплати допомоги по вагітності та пологам підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у разі несвоєчасності їх виплати (порушення строків їх виплати).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі доказів, наданих сторонами та належним чином оцінених судом (ст. 212 ЦК України), було обґрунтовано встановлено, що позивач має право на отримання матеріального забезпечення під час часткової втрати працездатності, і це право включає надання матеріального забезпечення, що компенсує втрату заробітку у зв'язку з вагітністю та пологами. При цьому, законодавством не встановлено обмеження стосовно виплати матеріального забезпечення у зв'язку з неможливістю розрахувати середню заробітну плату.

Установивши, що посадовий оклад позивача згідно штатного розкладу станом на 17 квітня 2014 року становив 4961 грн., а станом на 20 лютого 2015 року позивачу не була нарахована та виплачена допомога по вагітності та пологам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми допомоги по вагітності та пологам в розмірі 20535 грн. 02 коп. та суми компенсації за несвоєчасну виплату допомоги по вагітності та пологам в розмірі 4222 грн. 08 коп. та обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1

При цьому, колегія суддів повністю погоджується із наведеним судом розрахунком присуджених сум, зробленим з урахуванням норм та вимог чинного законодавства, яке регулює порядок обчислення суми допомоги по вагітності та пологам та суми компенсації за несвоєчасну виплату допомоги по вагітності та пологам.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, належні та допустимі докази на підтвердження вказаних доводів суду не надано.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Київтранспарксервіс"відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 6 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко