У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства», третя особа - Професійна спілка працівників комунального господарства м. Ніжина, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі - КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства») про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що з 01 квітня 2011 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем.

За час перебування з відповідачем у трудових відносинах позивач працював на різних посадах.

Згідно наказу № 202-к від 04 листопада 2014 року він був звільнений з роботи у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників на підставі ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказуючи, що звільнення проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки профспілковий комітет, членом якої він є, не дав згоду на його звільнення, позивач просив визнати наказ № 202-к від 04 листопада 2014 року незаконним, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року, визнано незаконним наказ № 202-к від 04 листопада 2014 року про звільнення провідного інспектора з внутрішнього контролю КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» ОСОБА_4 за ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді провідного інспектора з внутрішнього контролю КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» з 04.11.2014 року.

Стягнуто з КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.11.2014 року по 13.01.2015 року із розрахунку 79,48 грн. середньоденного заробітку з урахуванням отриманої вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» просить скасувати ухвалені судові рішення та справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли вірного висновку про те, що звільнення позивача ОСОБА_4 проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки керівником КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» не було отримано згоди профспілкового комітету на звільнення позивача, яке є обов'язковим відповідно до вимог ч. 3 ст. 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов І.К. Парінова