Справа № 153/1456/15-ц Провадження № 22-ц/772/3239/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 43Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Шемети Т.М.,

суддів: Марчук В.С., Берегового О.Ю.

за участю секретаря Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: служби у справах дітей при Ямпільській районній державній адміністрації Вінницької області про усунення перешкод у здійсненні права володіння і розпорядження житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до суду із даним позовом. Зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 вересня 2013 року вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями по вулиці Ковпака, 57 у місті Ямпіль Вінницької області. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована у цьому будинку разом із неповнолітніми дітьми - сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З січня 2011 року відповідач ОСОБА_3 із дітьми без поважних на те причин не проживає в будинку по вулиці Ковпака, 57 у місті Ямпіль, а проживає із новою сімєю за іншою адресою, а саме: по вулиці Горького, 8 у місті Ямпіль Вінницької області, однак не бажає знятись з реєстрації у житловому будинку позивача. Відповідач з дітьми не є і ніколи не була членом сімї власника будинку, участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг не приймає, між ними відсутні будь-які договірні відносини щодо користування житлом. Тому позивач звернулася до суду та просила усунути перешкоди в володінні і користуванні належним їй будинком шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом.

РішеннямЯмпільського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено: усунуто перешкоди ОСОБА_2 у володінні та розпорядженні житловим будинком, що розташований по вулиці Ковпака, 57 у місті Ямпіль Вінницької області шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та її дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 - такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду є необґрунтованим та суд неналежно оцінив докази по справі: вона правомірно вселилася в будинок, а не проживає там із поважних причин тому, що її колишній чоловік ОСОБА_4 поміняв замки та не пускає її в будинок; суд також не зважив на існування інших рішень судів за позовами ОСОБА_2 до неї.

В судове засідання апеляційного суду сторони по справі не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено відповідними розписками про вручення поштового відправлення. ОСОБА_3 надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, подану апеляційну скаргу підтримує. ОСОБА_2 надіслала заяву про розгляд справи без її участі, апеляційну скаргу не визнає. Служба у справах дітей Ямпільської РДА надіслала заяву про розгляд справи у відсутність її представника.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Так, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

-ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 57, який розташований по вулиці Ковпака у місті Ямпіль Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.4) та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 травня 2014 року (а.с.6).

- не заперечується сторонами та доведено матеріалами справи, що ОСОБА_3 та неповнолітні ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані у будинку позивача (а.с.16).

- відповідач ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 з 05.03.2013 року (а.с.9)

- не заперечується відповідачем та підтверджено актами № 160 від 29 липня 2014 року (а.с.7) та № 128 від 03 червня 2015 року (а.с.8), складених з участю депутатів Ямпільської міської ради, доведено, що ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_8, ОСОБА_5 за місцем реєстрації не проживають.

Суд, задовольняючи позов, виходив з того, що право власності є непорушним (ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), власник вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Оскільки факт не проживання відповідачів в будинку позивача на протязі більш як шести місяців є доведеним, а їх реєстрація в будинку позивача перешкоджає їй вільно використовувати та розпоряджатися своїм майном, то суд дійшов висновку, що відповідачі є такими, що втратили право користування жилим приміщенням позивача.

Такий висновок суду є вірним і ґрунтується на нормах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Як уже зазначалося вище, сторонами не заперечується та доведено відповідними актами, що відповідач з дітьми тривалий час (з 2011 року) не проживає у вказаному будинку та не бере участі в його утриманні. Відповідач, аргументуючи апеляційну скаргу зазначає, що вона не проживає в будинку позивача, оскільки її бувший чоловік ОСОБА_4 не дозволяє їй там проживати, змінив замки, тощо, а вона в свій час вселилася до будинку на відповідних правових підставах. Однак ОСОБА_4 не наділений правом розпоряджатися будинком позивача, а тому й не може чинити чи не чинити відповідачці перешкоди в його користуванні, що підтверджується наступним:

Рішенням Ямпільського районного суду від 18.11.2013 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16.12.2013 року (а.с.44-48) встановлено, а тому не потребує доказування таке:

- рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.02.2008 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку по вул.. Ковпака, 57 в м. Ямпіль, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та визнано за останнім право власності на цей будинок

- після того, 17.04.2008 року, відповідач з неповнолітніми дітьми вселилася і була зареєстрована в будинку вул.. Ковпака, 57 в м. Ямпіль ;

- в подальшому рішення Ямпільського районного суду від 07.02.2008 року було скасовано рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 03.04.2012 року, а в задоволенні позову відмовлено.

Таким чином, відповідач вселялася у вказаний будинок як у свою з тодішнім чоловіком ОСОБА_4 власність, однак після скасування незаконного судового рішення про визнання за ОСОБА_4 права власності на будинок по вул. Ковпака, 57 в м. Ямпіль, сторони повернулися в попереднє становище та право власності ОСОБА_2 на цей обєкт нерухомості було відновлено, а вона як власник не давала згоди на вселення ОСОБА_3 (на той час ще ОСОБА_4) та її неповнолітніх дітей до вказаного будинку. Таким чином, не зважаючи на те, що відповідачка на час вселення мала на це право, вона із втратою права власності на будинок її чоловіком також втратила право користування спірним житлом, однак продовжує бути зареєстрована в ньому, хоча фактично не проживає.

Суд, захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Оскільки такі обставини були беззаперечно встановлені, а твердження відповідача про поважність причин не проживання через створення їй в цьому перешкод з боку колишнього чоловіка ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, обґрунтування чому дано вище, то висновок суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком № 57 по вулиці Ковпака у місті Ямпіль Вінницької області, - є вірним.

Посилання ОСОБА_3 на наявність рішень судів за аналогічними позовами ОСОБА_2 не спростовує висновку суду по справі що розглядається, оскільки, по-перше, власник не позбавлений права неодноразово звертатися з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю, якщо таке порушення триває, а по-друге, рішеннями, на які вона посилається, було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 з інших підстав ніж ті, про які вона заявила в розглядуваній справі.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону, а доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому вона підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: підпис ОСОБА_9

Судді: підпис ОСОБА_10

підпис ОСОБА_11

З оригіналом згідно: ОСОБА_9