У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку укладеним та визнання права власності на житловий будинок і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, територіальної громади м. Нікополя Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство «Нікопольське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області НаявкоІгор Миколайович, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, визнання права власності на житловий будинок за заповітом, витребування будинку із чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_5, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 5 вересня 1998 року за 5 000 грн придбав у ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_1, при цьому сторони домовились нотаріально оформити договір купівлі-продажу через рік. Проте вона ухилилась від нотаріального посвідчення договору, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Єдиним її спадкоємцем є ОСОБА_2, яка свої спадкові права належним чином не оформила. Посилаючись на те, що сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо усіх істотних умов, але продавець ухилився від нотаріального посвідчення, позивач просив визнати договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним.

У травні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що на підставі заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2008 року, яким договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 5 вересня 1998 року визнано дійсним, а право власності на нього визнано за ОСОБА_1, він 23 лютого 2009 року продав цей будинок ОСОБА_3 за 50 000 грн. Ураховуючи те, що вказане заочне рішення в подальшому було скасовано, позивач просила визнати договір купівлі-продажу житлового будинку від 23 лютого 2009 року недійсним, визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_6 та витребувати житловий будинок від ОСОБА_3

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року та додатковим рішенням щодо ж суду від 29 липня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 000 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційному порядку справа судами розглядалась неодноразово і останньою ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У іншій частині судові рішення попередніх інстанцій не оскаржені і підстав для їх перегляду у цій частині у суду касаційної інстанції не має.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що матеріали справи не містять доказів прийняття ОСОБА_2 спадщини у встановлений законом строк, тому остання не довела набуття права власності на спірне домоволодіння у встановленому законом порядку.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів у частині, що оскаржена, не спростовують, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: В.І.Амелін В.О.Савченко