Провадження №2/761/6303/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 листопада 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд зобов»язати ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 та виселити відповідача разом з неповнолітнім з квартири. Свої вимоги мотивує тим, що зазначена квартира йому належить на праві приватної власності, але зареєстрований в квартирі крім нього це з син - ОСОБА_3. Проживає в квартирі без реєстрації відповідач ОСОБА_4 Відповідач та неповнолітній ОСОБА_3 почали проживати в квартирі зі згоди позивача, проте згодом почали застосовувати до нього фізичну силу, заважити спокійно жити. Виселитися добровільно з квартири зазначені особи відмовляються, проте спільно проживати на одній житловій площі не має можливості. За таких обставин позивач і звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити.

ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення позову. Зазначила, що проживає разом із позивачем, який є її чоловіком в одній квартирі багато років. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є їх спільний з позивачем сином, який також зареєстрований і постійно проживає в квартири позивача. Всі твердження позивача не відповідають дійсності і не підтверджуються жодними доказами. Поведінка ОСОБА_1 порушує вимоги Закону України «Про охорону дитинства» та наносять шкоду психологічну травму дитині. Ні відповідач ні ОСОБА_3 не мають іншого житла, а тому їх виселення стане порушенням житлових прав.

Представник третьої особи заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, вимоги заявлені позивачем порушують права його неповнолітнього сина. Докази, які б могли стати підставою для задоволення позову відсутні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що квартира АДРЕСА_1 належить на прав власності ОСОБА_1.

Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого керівником органу приватизації «Поліграфкомбінат Україна» 21.10.1993 р. та свідоцтвом про право та копією на спадщину за заповітом від 06.10.2009 р., що його видно держаним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори.

В квартирі, і це підтверджується довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» № 1330 від 03.06.2015 р., зареєстровані та проживають позивач та його неповнолітній син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також не оспорювалась у судовому засіданні та обставина, що в квартирі проживає без реєстрації ОСОБА_2 мати неповнолітнього ОСОБА_3.

Позивач та відповідач не перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Як зазначив в судовому засіданні представник позивача і ОСОБА_2 і ОСОБА_3 власник дозволив проживати в квартирі, що є його власністю, проте на день розгляду справи відповідач та ОСОБА_3 створили умови за якими спільне проживання є неможливим, а тому їх необхідно зобо»язати не чинити перешкоди у користуванні квартирою та виселити.

В свою чергу відповідач вважає, що ні вона, ні дитина не може бути виселена за відсутності іншого житла.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.

Приписами ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Також за положеннями ст.. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

В судовому засіданні відповідач не заперечувала ту обставину, що не ставила питання про визнання за нею права на проживання у квартирі АДРЕСА_1 та зберігає за собою право на проживання за адресою: АДРЕСА_2

За встановлених обставин, беручи до уваги відмову відповідача добровільно звільнити приміщення, що належить ОСОБА_1 на праві власності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині зобов»язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні власністю та виселення.

При цьому суд не бере до уваги твердження ОСОБА_2 щодо неможливості виселення за відсутності іншого житла , зважаючи на те, що остання має право проживання за іншою адресою та чинне законодавство України не пов»язує захист прав власника шляхом усунення перешкод та виселення з наявністю у особи іншого житла.

Щодо виселення неповнолітньої особи інтересах якого діє відповідач слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десят років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Беручи до уваги те, що неповнолітній ОСОБА_3 постійно проживає з батьком, є зареєстрованим у спірному приміщенні підстави для його виселення відсутні.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,169,212-215 ЦПК України, ст.ст. 15,29.317,391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя