Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М

ОСОБА_2

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 року,

встановила:

16 грудня 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в кімнаті № 61, в гуртожитку, в буд. № 20, по вул. Жоліо Кюрі в м. Одесі.

В обґрунтування вимог, посилалася на те, що вона є наймачем зазначеної кімнати в гуртожитку та має зареєстроване місце проживання в зазначеній кімнаті. Разом із нею проживав та зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_4, який після розірвання шлюбу припинив спільне проживання та з 15 квітня 2014 року, в кімнаті в гуртожитку не мешкає.

В судовому засіданні:

- сторони не з явились.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Суд першої інстанції вирішив:

- визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в кімнаті № 61 в гуртожитку в буд. № 20, по вул. Жоліо Кюрі в м. Одесі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3В, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших, які беруть участь у справі.

Як вбачається з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вищевказаний позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 втратив право користування жилим приміщенням в кімнаті № 61, в гуртожитку в буд № 20, по вул. Жоліо Кюрі в м. Одесі, у зв'язку з відсутністю в жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, що підтверджується актами про непроживання.

Судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до невірного вирішення справи, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, гуртожиток в буд. № 20, по вул. Жоліо Кюрі в м. Одесі належить місцевій раді балансоутримувачем якого є ПП «Міські квіти», що підтверджується рішенням Одеської міськради (а.с. 14).

ОСОБА_3, є наймачем та має зареєстроване місце проживання в кімнаті № 61, в гуртожитку в буд. № 20, по вул. Жоліо Кюрі в м. Одесі, що підтверджується договором найму (а.с. 05).

В зазначеній кімнаті має зареєстроване місце проживання колишній чоловік позивачки ОСОБА_4, (а.с. 07).

Шлюб між сторонами було розірвано 19 липня 2012 року (а.с. 08).

У травні 2014 року відповідач тимчасово поїхав на заробітки до Вінницької області, де працював водієм ВП «Цукровий завод».

Вищевказане підстверджується трудовою книжкою ОСОБА_4 (а.с. 52).

Остаточно відповідач повернувся до місця свого проживання 28 грудня 2014 року.

За правилами ст.ст. 71, 72 ЖК Країни, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин провадиться в судовому порядку.

Отже, у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням зясуванню підлягають причини відсутності відповідача понад встановлений строк.

Згідно з роз ясненями викладеними в п. 10 Постанов Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилими приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відсутність відповідача у вищевказаному житлі понад шести місяців була поважною та повязана з характером роботи ОСОБА_4

Крім того, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки відповідача, який у порушення вимог ст.ст. 74-76, 127 ЦПК України, не тільки не був належним чином сповіщений про час та місце судового засідання по даній справі, а взагалі - не знав про існування вищевказаного позову.

Порушення судом першої інстанції лише зазначених вище норм процесуального права, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України є самостійною підставою для скасування рішення.

Як вбачається з розяснень викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Із всього вищевикладеного вбачається, що суд першої інстанції при ухваленні рішення по даній справі не врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

У даному випадку районним судом така справедливість судових процедур щодо ОСОБА_4 була порушена.

Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1-4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 61 у будинку № 20 по вулиці Жоліо Кюрі в м. Одесі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 275 грн. (двісті сімдесят п ять гривень).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

ОСОБА_5

ОСОБА_2