САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/369/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Малихіної В.В.,

при секретареві Сєдовій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міської ради в особі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою та визнання права комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_1 та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради в особі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ОСОБА_1 міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2015 року позивач ОСОБА_1 міська рада в особі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою та визнання права комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_1. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що домоволодіння № 22 по вул. Косогірна в м. Дніпропетровську належить на праві власності ОСОБА_4. Останній помер 03 лютого 2013 року і річний строк з часу відкриття спадщини сплив, то на теперішній час позивач має право та зобовязаний звернутись до суду із відповідними вимогами за місцем відкриття спадщини. Позивач просить визнати відумерлою спадщину, що відкрилась 03.02.2013 року після смерті ОСОБА_4 та яка складається з житлового будинку № 22 по вул. Косогірна у м. Дніпропетровську, а також визнати право комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 міської ради на житловий будинок № 22 по вул. Косогірна в місті Дніпропетровську та стягнути з відповідача на їх користь судові витрати по справі (а.с. 1-3).

Відповідач за первісним позовом 17.03.2015 року звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 міської ради в особі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ОСОБА_1 міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, в обґрунтування заявлених вимог (з урахуванням уточнень) посилається на те, що він намагався придбати будинок № 22 по вул. Косогірна в місті Дніпропетровську у ОСОБА_4 та з цією метою 26 жовтня 2012 року був укладений попередній договір купівлі-продажу, вказаного домоволодіння, який був посвідчений нотаріусом. За умовами цього договору він сплатив продавцеві забезпечувальний платіж в розмірі 21581,00 грн, що еквівалентно 2700 доларів США та сторони зобовязались укласти основний договір в строк не пізніше 15 грудня 2012 року, через те, що у продавця не були готові документи щодо присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, а також відключені комунікації. 16 листопада 2012 року між сторонами за попереднім Договором було укладено Додаткову угоду, посвідчену приватним нотаріусом, відповідно до якої було збільшено забезпечувальний платіж в розмірі 111902,00 гривень, що еквівалентно 14000 доларів США. 27 листопада 2012 року він разом із родиною, за згодою власника вселився у спірний будинок, однак перепони, що існували на момент укладення попереднього договору з належного стану домоволодіння не відпали. Тому, він звертався до ОСОБА_4 з вимогою розірвання попереднього договору купівлі-продажу зазначеного домоволодіння, однак він та його посередник (ріелтор) відмовився від цього, а на початку лютого 2013 року ОСОБА_4 помер. Спадщину від нього у встановлені строки ніхто не прийняв, хоча є рідна сестра та двоюрідний брат. У звязку з чим просить суд визнати Договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_4 та ним дійсним та визнати за ним право власності на спірне домоволодіння (а.с. 106-11, 192-196).

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, у зустрічних позовних вимогах просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6 первісний позов не визнала та просила відмовити, в повному обсязі. Зустрічний позов просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в повному обсязі. Свої позовні вимоги просив задовольнити.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив факт посвідчення ним попереднього договору купівлі-продажу домоволодіння № 22 по вул. Косогірна у м. Дніпропетровську за реєстровим № 868.

Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, 03 лютого 2013 року помер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 46-47).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косогірна, буд. 22 (а.с. 75-76).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадщина не відкривалася, що вбачається з відповіді Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 127/01-16 від 28.01.2015 року, в якій зазначено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, який помер 03.02.2013 року - ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, заповіт від імені вищезазначеної особи не посвідчувався (а.с. 34-36).

Також, в судовому засіданні було встановлено, що 26 жовтня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір про те, що вони зобовязуються в строк не пізніше 15 грудня 2012 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косогірна, буд. 22. У забезпечення виконання своїх обовязків ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_4 забезпечувальний платіж в розмірі 21581,00 гривень, що еквівалентно 2700 доларів США за курсом НБУ на 26.11.2012 року. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі № 868 (а.с. 49).

16 листопада 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, було укладено додаткову угоду до Договору від 26 жовтня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 868. Відповідно до якого було змінено суму забезпечувального платежу на 111902,00 гривень, що еквівалентно 14000 доларів США за курсом НБУ на 18.11.2011 року. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі № 931 (а.с. 50).

Ці обставини також узгоджуються з письмовими поясненнями приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округа ОСОБА_3, який підтвердив факт укладення та посвідчення вищезазначених договорів та свідоцтва про посвідчення факту перебування фізичної особи в певному місці (а.с. 141).

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 дійсно мешкає у спірному домоволодінні, що підтверджується довідкою голови квартального комітету, актом про вселення (51, 65).

Однак, суд не може погодитись з доводами позивача про те, що на підставі вищезазначених договорів за ним необхідно визнати право власності на спірне домоволодіння, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Однак, договір купівлі-продажу нерухомого майна у нотаріальній формі, передбачений умовами п.1.1. Договору від 26.10.2015 року (попереднього) в строк до 15.12.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено не було, з причин незалежних від померлого ОСОБА_4

Доводи ОСОБА_2 стосовно ухиляння ОСОБА_4 від укладення основного договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: м. Дніпорпетровськ, ул. Косогірна, буд. 22 не є підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки укладення попереднього договору (в частині відповідальності продавця) у разі невиконання своїх зобовязань, не тягне за собою наслідком перехід права власності на предмет договору іншій стороні, а тягне за собою лише повернення забезпечувального платежу та пені (п. 3.2 Попереднього Договору від 26.10.2012 року).

Надане свідоцтво, яке видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, також не сідчить про ухилення ОСОБА_4 від укладення основного договору, оскільки підтверджує лише факт перебування ОСОБА_2 в певному місці в певний час (а.с. 55). Так, п. 3.1 попереднього договору передбачено, що на виконання своїх зобовязань сторони не пізніше 15.12.2012 року до 16 години 00 хвилин, зустрічаються в робочому приміщенні приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 або у будь-якого іншого нотаріуса за попередньою згодою сторін.

Згідно ст. 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Відповідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Так, в судовому засіданні не було доведено належними та допустими доказами дійсність наміру укладення договору купівлі-продажу спірного домоволодіння з померлим ОСОБА_4, після спливу строку встановленого попепереднім Договором, а саме після 16 години 00 хвилин 15.12.2012 року.

Доводи відповідача та його представника щодо наявності у померлого ОСОБА_4 спадкоємців, які мають намір прийняти спадщину також не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Згідно показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у спірний будинок дійсно вїхала сімя ОСОБА_2 та він був у занедбаному стані.

До свідчень свідка ОСОБА_7, в частині того, що їй відомо про те, що ОСОБА_4 після отримання грошей купив собі дачу, суд ставиться критично, оскільки, як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно іншого зареєстрованого нерухомого майна, окрім спірного домоволодіння померлий ОСОБА_4 не мав.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення первісного позову щодо визнання спадщини після померлого 03.02.2013 року ОСОБА_4 відумерлою та визнання права комунальної власності на спадкове майно, а також про відмову у зустрічних позовних вимогах.

Питання судових витрат слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1277 Цивільного Кодексу України, ст.ст.10, 11, 209, 212- 215, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 міської ради в особі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою та визнання права комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати відумерлою спадщину, що відкрилась 03.02.2013 року після смерті ОСОБА_4, яка складається з житлового будинку № 22 по вул. Косогірна в місті Дніпропетровську.

Визнати право комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 міської ради на житловий будинок № 22 по вул. Косогірна в місті Дніпропетровську.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ОСОБА_1 міської ради судовий збір у сумі 3775,80 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради в особі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ОСОБА_1 міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська на протязі десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Малихіна