Справа № 490/5543/15-ц
н/п 2/490/3350/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

09 грудня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Константиновському О. Г.

за участю представників позивача - ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою № 1 по вул. Акіма, 17 в м. Миколаєві та зобов'язати ОСОБА_3 розварити вхідні зі сторони двору металеві двері до квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати металеві двері, встановлені на проході між квартирою № 1 та квартирою № 5 по вул. Акіма, 17 у м. Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/5543/15-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Константиновському О. Г.

за участю представників позивача - ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, в якому просив зобовязати відповідачку усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом демонтажу металевих дверей, встановлених на проході між квартирою № 1 та квартирою № 5 по вул. Акіма, 17 у м. Миколаєві та розварення вхідних дверей до АДРЕСА_2, розташованих у дворі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що земельна ділянка, на якій розташовані вищезазначені квартири, знаходиться у спільному користуванні сторін, однак відповідачка, на його думку, постійно порушує правила добросусідства, а у 2014 році заварила металеві двері в кв. № 1, зрізала замок та поставила власні металеві двері на проході до дверей квартири позивача, на які повісила власний замок, та заклала прохід будівельними матеріалами.

Представники позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, та просили про їх задоволення. При цьому зазначили, що вказані дії відповідачки чинять позивачу перешкоди у користуванні належною йому квартирою № 1, у звязку з чим позивач звертався до органів внутрішніх справ, однак кримінальне провадження за даним фактом було закрито через цивільно-правовий характер правовідносин, що виникли між сторонами.

Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 самостійно заварила металеві двері для того, щоб подати позов до неї; крім того, зазначала, що встановлені позивачем двері взагалі є незаконними, оскільки щодо них немає відповідного розпорядження владного органу. Щодо встановлених дверей між квартирами № 1 та № 5 пояснила, що їх було встановлено для того, щоб на належну їй земельну ділянку ніхто не заходив.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши пояснення свідка, спеціаліста, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 на праві власності належить АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу від 22.04.1994 року (а. с. 8-9)). ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить АДРЕСА_3 (а. с. 11).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2010 року у справі № ц2-193/10, яке набрало законної сили, встановлено, що на підставі рішення Центральної районної ради народних депутатів від 27.04.1995 року ОСОБА_4 оформив збудовану прибудову до вищезазначеної належної йому квартири, у звязку з чим загальна площа квартири збільшилася. В подальшому, в процесі експлуатації вищезазначеної квартири її власник додатково здійснив її самовільне переобладнання та внутрішнє перепланування, внаслідок чого частина квартири була переобладнана в магазин продовольчих товарів. У звязку з відокремленням площі магазину від квартири, позивач та його донька були вимушені зробити до АДРЕСА_2 окремий вхід шляхом самовільного встановлення металевих вхідних дверей на суміжній зовнішній стіні будинку, яка знаходить напроти належного ОСОБА_3 нерухомого майна.

Крім того, зазначеним рішенням ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову про усунення перешкод шляхом демонтажу вищезазначених спірних дверей.

Зі слів позивача, у квітні 2014 році відповідачка заварила металеві двері в кв. № 1, зрізала замок та поставила власні металеві двері на проході до дверей квартири позивача, на які повісила власний замок, та заклала прохід будівельними матеріалами. Вказані обставини були підтверджені також в ході допиту свідка ОСОБА_6, яка пояснила, що Макаров зварювальним апаратом заварив позивачу вхідні двері до квартири. Крім того, свідок зазначила, що доступ до квартири № 1 було також перекрито бетонними плитами.

За фактом вказаних дій 30.04.2014 року було внесено відомості до ЄРДР за ознаками ст. 356 КК України (самоправство), однак постановою від 20.06.2014 року кримінальне провадження було закрито, оскільки у правовідносинах вбачається цивільно-правовий характер.

Із матеріалів справи також вбачається, що 27.06.2014 року через відсутність доступу до двері у заборі між квартирами № 1 та № 5 було відключено газове обладнання КБО абонента ОСОБА_1

01 червня 2015 року слідчим СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області було оглянуто місце події домоволодіння, розташоване по вул. Акіма, 17 у м. Миколаєві. В ході огляду слідчим було встановлено, що між квартирами № 1 та № 5 мається прохід розміром 1, 3 метри. На лівій стіні будівлі № 1 встановлено одностворні металеві двері, на зовнішній стороні яких відсутні ручки. При цьому зазначено, що по периметру вказаної двері маються зварювальні шви довжиною 5-7 см.

Крім того, встановлено, що прохід між двома оглянутими будівлями обмежено металевими дверима, які обладнані врізним замком.

Вказані обставини також підтверджуються наявною у матеріалах справи копією фототаблиці до огляду місця події від 01.06.2015 року.

Відносини власності регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Таким чином, для усунення перешкод у користуванні суд має встановити:

1) наявність правових підстав для володіння або користування майном;

2) створення іншими особами перешкод у користуванні належним особі майном.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 володіє квартирою № 1 правомірно, на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.1994 року. При цьому, розпорядженням адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 17.06.2014 року № 141-р, яке ніким не оскаржувалося та не скасоване, було прийнято в експлуатацію зазначену квартиру № 1 після внутрішнього перепланування та переобладнання.

Щодо створення перешкод шляхом заварення металевих вхідних дверей до АДРЕСА_2. Вказана обставина, на думку суду, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду, і підтверджується, зокрема, показанням свідка, протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього.

При цьому, відповідачкою, всупереч ст. 60 ЦПК України, не було надано жодних доказів, які б підтверджували її твердження про те, що вказані металеві двері до кв. № 1 були заварені самою ОСОБА_1

Крім того, судом встановлено, що заварення вхідних дверей на теперішній час перешкоджає позивачу здійснювати вільний доступ до належної йому квартири. Твердження відповідачки про те, що позивач має можливість потрапити до квартири через належний йому магазин продовольчих товарів суд до уваги не приймає, оскільки квартира та магазин є різними обєктами нерухомого майна, що підтверджується у тому числі технічними паспортами на зазначену нерухомість.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що внаслідок заварення відповідачкою вхідних металевих дверей до належної позивачу квартири № 1, йому було створено перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, у звязку з чим він, як власник майна, відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення таких перешкод. За такого, позовні вимоги в частині зобовязання відповідачки розварити вхідні зі сторони двору металеві двері до АДРЕСА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, суд також не може взяти до уваги посилання відповідачки на те, що вказані металеві двері взагалі не є узаконеними, оскільки така обставина не впливає на право позивача вільно користуватися своїм майном та не дає права відповідачці самовільно, без звернення до суду із відповідним позовом, вчиняти протиправні дії.

В той же час, суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_3 вже зверталася до суду із позовом про демонтаж зазначених дверей, однак їй було відмовлено у його задоволенні, оскільки такі двері не перешкоджають їй у користуванні своїм майном.

Щодо створення перешкод шляхом встановлення металевих дверей на проході між кв. № 1 та № 5. В ході судового розгляду відповідачка не заперечувала того факту, що вона встановила огорожу із металевими дверима у ній. В той же час, судом встановлено, що на вказаних дверях обладнано замок, ключів від якого позивач не має.

На думку суду, вказані дії відповідачки створюють позивачу перешкоди у обслуговуванні належного йому будинку, використання необхідних інженерних комунікацій, що, зокрема, перешкоджало працівникам газової служби у доступі до газового обладнання та призвело до його відключення, що порушує в тому числі вимоги ДБН 360-92**.

За такого, суд приходить до переконання, що дії відповідачки зі встановлення металевих дверей на проході між квартирами чинять перешкоди позивачу у користуванні належною йому кв. № 1.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою № 1 по вул. Акіма, 17 в м. Миколаєві та зобов'язати ОСОБА_3 розварити вхідні зі сторони двору металеві двері до квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати металеві двері, встановлені на проході між квартирою № 1 та квартирою № 5 по вул. Акіма, 17 у м. Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН