22-ц/775/530/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Овчиннікова О.С.
Доповідач Пономарьова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Лоленко А.В.,

при секретарі Костенко О.О.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Волноваського районного суду Донецької області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В червні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача та зазначала, що з 23 липня 1994 року по 28 січня 2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 За час шлюбу вони придбали нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, та однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, яка в подальшому переобладнана в нежитлову будівлю - міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», та гараж, розташований за адресою : м. Волноваха, район хлібозаводу, на земельній ділянці 34 кв.м на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 1999 року. Все зазначене майно зареєстроване на ім'я відповідача. Після розірвання шлюбу в 2005 році вона продовжувала займатися підприємницькою діяльністю в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_4». Виникали суперечки щодо поділу спільного майна. В 2009 році зверталася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, позов залишено без розгляду. В травні 2014 року відповідач став проживати в двокімнатній квартирі, фактично усунув її від користування приміщенням квартири. Просила суд виділити їй у власність двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м, виділити у власність відповідачу ОСОБА_2 нежитлове приміщення - міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4» за адресою: АДРЕСА_2 та гараж в м. Волноваха в районі хлібозаводу на земельній ділянці 34 кв.м, стягнути понесені нею судові витрати.

Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 16 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального закону, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Апелянт зазначає, що суд помилково зробив висновок про відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на об'єкти спільної сумісної власності , адже державна реєстрація на вищевказане нерухоме майно проведена до 2003 року і може не міститись в інформаційній довідці у зв'язку з не перенесенням даних до реєстру.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент розгляду справи позивачка не надала належного правовстановлюючого документу на підтвердження факту наявності та перебування у власності відповідача ОСОБА_2 спірних об'єктів нерухомості, а саме двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, та однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2, переобладнаної в міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 1994 року по 28 січня 2005 року.

За час сумісного життя сторони придбали наступне майно: двокімнатну квартиру у АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 серпня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної, та однокімнатну квартиру у АДРЕСА_2, яка в подальшому переобладнана в нежитлову будівлю - міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Волноваської міської ради від 09 лютого 2011 року, та гараж, розташований за адресою : м. Волноваха, район хлібозаводу на земельній ділянці 34 кв.м на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-1778.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірне майно - двокімнатну квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м; нежилу будівлю - міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розташована за адресою: АДРЕСА_2, за даними Волноваського бюро технічної інвентаризації зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2, право власності на гараж розташований за адресою: м. Волноваха, район хлібозаводу на земельній ділянці 34 кв.м, до тепер зареєстровано на попереднього власника ОСОБА_4

Таким чином, висновок суду про те, що позивачка не надала належного правовстановлюючого документу на підтвердження факту наявності та перебування у власності відповідача ОСОБА_2 спірних об'єктів нерухомості, а саме двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, та однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2, переобладнаної в міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», є помилковим, оскільки право власності на вказане майно за ОСОБА_2 зареєстроване до 2003 року відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права.

Статтею 3 ч. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року в редакції Закону від 06 вересня 2012 року, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22).

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (пункт 25).

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що нерухоме майно - двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м; нежила будівля - міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розташована за адресою: АДРЕСА_2, які придбані сторонами під час перебування в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу між колишнім подружжям.

Вартість майна, що підлягає поділу, на час розгляду справи визначити судова колегія не має можливості, оскільки відсутнє погодження між колишнім подружжям щодо його теперішньої вартості.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України судова колегія роз'ясняла сторонам право заявляти клопотання про призначення експертизи для визначення вартості майна, що підлягає поділу, та попереджувала про наслідки не вчинення такої процесуальної дії.

Проте сторони не висловили бажання проводити експертну оцінку майна і в судовому засіданні не дійшли згоди щодо його вартості на теперішній час.

За таких підстав судова колегія вважає можливим визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, з урахуванням положень ст.70 СК України, по ? частці кожному без його реального поділу, залишивши майно у їх спільній частковій власності.

Щодо вимог ОСОБА_1 про розподіл гаражу в м. Волноваха в районі хлібозаводу на земельній ділянці 34 кв.м, вони не підлягають задоволенню, оскільки вказане майно придбане ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 1999 року, проте не зареєстроване за ним ні відповідно до законодавства, що діяло на момент укладення договору, ні відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», а залишається зареєстрованим за колишнім власником ОСОБА_4

Заперечення відповідача ОСОБА_2 про те, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 він переобладнав з двокімнатної в однокімнатну, судова колегія не може прийняти до уваги, оскільки відповідачем не наданий передбачений законом дозвіл на переобладнання квартири, а відповідно до зареєстрованого договору купівлі-продажу квартири від 11 серпня 2001 року ОСОБА_2 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка складається із двох жилих кімнат, загальна площа 51,6 кв.м, житлова площа 29,0 кв.м, корисна площа 48,8 кв.м.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2015 року частково задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладений арешт на нерухоме майно, що зареєстроване за ОСОБА_2:

- двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м;

- нежилу будівлю - міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Відовідно до ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує також і питання, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, встановлених у справі обставин, судова колегія вважає, що є підстави для скасування заходів забезпечення позову та скасування арешту, накладеного в забезпечення позову ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2015 року на нерухоме майно, що зареєстроване за ОСОБА_2: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м; та нежилу будівлю - міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином з відповідача на користь позивача ОСОБА_1, позовні вимоги якої задоволені частково, підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 115,40 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 557,70 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 частково задовольнити.

Заочне рішення Волноваського районного суду Донецької області від 16 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, задовольнити частково.

Поділити майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на

- ? частку нежитлового приміщення - міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 35,80 кв.м;

- ? частку двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м.

Визнати право власності за ОСОБА_2 на

- ? частку нежитлового приміщення - міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 35,80 кв.м;

- ? частку двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м.

Скасувати арешт, накладений в забезпечення позову ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2015 року на нерухоме майно, що зареєстроване за ОСОБА_2:

- двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м;

- нежилу будівлю - міні-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Дмитрівка Волноваського району Донецької області, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка с. Рівнопіль Волноваського району Донецької області, ІПН НОМЕР_2) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 557 (п'ятсот п'ятдесят сім ) гривень 70 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

А.В. Лоленко