Провадження 4-с/127/247/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участі скаржниці ОСОБА_1,

представника ДВС ОСОБА_2,

зацікавленої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вишенського ДВС Вінницького міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Вишенського ДВС Вінницького міського управління юстиції. Скаргу мотивовано тим, що 24.11.2015 року скаржниця ознайомилась з постановою державного виконавця Маліновського А.А. Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

16.11.2015 року головним державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У постанові про арешт майна боржника зазначено, що 12.11.2015 року до Вишенського відділу ДВС міського управління юстиції надійшла заява стягувача про накладення арешту на все майно боржника, борг станом на 24.11.2015 року становить 49260, 89 грн. та судовий збір в розмірі 436, 61 грн.

Вище зазначеною постановою від 16.11.2015року накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить боржнику.

ОСОБА_1 вважає, що арешт накладено неправомірно, оскільки її навіть не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження по справі.

Просила суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2, щодо винесення постанови про арешт всього майна боржника та скасувати вище зазначену постанову від 16.11.2015 року про арешт майна.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Головний державний виконавець Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, зазначив, що боржник ОСОБА_1 повідомлялась вчасно та належним чином про відкриття виконавчого провадження № 49126198, а постанова про накладення арешту на все майно боржника винесена правомірно, з метою виконання рішення суду по справ № 127/13488/14-ц про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Зацікавлена особа ОСОБА_3 заявлені вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження № 41926198, суд дійшов до висновку про відмову в задоволені скарги з наступних підстав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 49 260, 89 грн. та судовий збір 436, 61 грн. (а.с.10-13).

28.10.2015 року головним державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 49126198 за виконавчим листом № 127/13488/14-ц, який виданий 22.10.2015 року Вінницьким міським судом вінницької області (а.с.8).

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2015 року ОСОБА_1 було надано строк для самостійного виконання рішення суду до 04.11.2015 року.

Пізніше, а саме 16.11.2015 року державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 на підставі заяви стягувача ОСОБА_3 від 12.11.2015 року (а.с.6).

Державний виконавець під час винесення постанови про накладення арешту керувався вимогами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.6).

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватись положеннями Конституції України, п.6 ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, Законами України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У пілотному рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 року, ОСОБА_4 проти України зазначено, суд повторює, що право на суд, захищене ст. 6 було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволила, щоб остаточне обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь якій зі сторін.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок, рішення «ОСОБА_5 проти Італії».

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст.1 Першого протоколу.

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції справа «Бурдов проти Росії».

Така ж практика ЄСПЛ у багатьох інших справах як проти України , так і проти інших держав.

Наведенні положення нормативно правових актів та вказаної Конвенції є обовязковими не тільки для суду, а відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну виконавчу службу» становлять правову основу діяльності державної виконавчої служби, а тому є обовязковими для державного виконавця, оскільки відповідно до частини 2 ст. 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб ), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому Законом.

Враховуючи вище викладене, наявність не виконаного рішення суду за яким з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_3 49260, 89 грн. та 436, 61 грн. судового збору, дії головного державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2, щодо накладення арешту на все майно боржника є правомірними.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383 388 ЦПК України.

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_6 в задоволенні скарги на дії державного виконавця Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів.

Суддя: