АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

Комунального підприємства «Київпастранс»

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства

«Київпастранс» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення

середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 р. задоволено позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, визнано незаконним звільнення з 24.03.2015 р. ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника юридичного управління КП «Київпастранс» та поновлено її на посаді з 24.03.2015 р.; стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 57 800,60 грн.

В апеляційній скарзі КП «Київпастранс» просить це рішення скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути судовий збір в сумі 903,76 грн. на користь КП «Київпастранс», посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_2 з 03.12.2001 р. працювала в КП «Київпастранс» на посаді начальника управління правового забезпечення, що підтверджується витягом з наказу №25 від 03.12.2001 р. по КП «Київпастранс» (а.с.4).

Згідно наказу КП «Київпастранс» за №10-к від 20.01.2009 р. ОСОБА_2 переведено з 20.01.2009 р. на посаду першого заступника начальника юридичного управління (а.с.5).

Наказом №322 від 23.12.2014 р. «Про затвердження змін до штатного розпису» відповідно до статуту комунального підприємства «Київпастранс», вимог законодавства про працю, положень колективного договору на 2012-2014 р.р. і змін та доповнень №1 до цього колективного договору, затверджено та введено в дію з 23 грудня 2014 р. зміни до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Дирекції підприємств згідно з додатком (а.с.14).

Також 23.12.2014 р. генеральним директором КП «Київпастранс» видано наказ №323«Про скорочення штату працівників Дирекції КП «Кивпастранс», в якому зазначено, що у зв'язку із змінами в організації праці та введенням в дію з 23 грудня 2014 р. штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Дирекції підприємства підлягають скороченню і виключенню із штатного розпису посади за переліком, зокрема, і посада першого заступника начальника юридичного управління (а.с.15).

21.01.2015 р. ОСОБА_2 отримала повідомлення №23 від 19.01.2015 р. прозаплановане звільнення з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, в якому її одночасно повідомлено про можливість переведення на посаду згідно переліку вакантних посад, що додавався до повідомлення (а.с.16, а.с.17-18).

Згідно наказу КП «Київпастранс» за №140-п від 24.03.2015 р. про припиненнятрудового договору ОСОБА_2 була звільнена 24.03.2015 р. з посади першого заступниканачальника юридичного управління у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпГ України (а.с. 19).

Обгрнтовуючи позов, позивачка та її представник посилалися на те, що звільнення позивачки вони вважаютьнезаконним, оскільки, фактично ніякого скорочення штату не відбувалось, а також, що позивачці не було запропоновано всіх вакантних на підприємстві посад, в тому числі, і в новоствореному відділі правового забезпечення управління організаційно-правового та кадрового забезпечення.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що відповідачем не було обґрунтовано необхідності скорочення штату, в т.ч. і посади, яку займала позивачка, а також, що позивачці всупереч вимог чинного законодавства не було запропоновано жодної вакантної посади, в т.ч. і вакантна посада заступника начальника відділу правового забезпечення управління організаційно-правового та кадрового забезпечення.

Судом також встановлено, що підставами проведення скорочення штату працівників став наказ генерального директора КП «Київпастранс» №322 від 23.12.2014 р.«Про затвердження змін до штатного розпису» та наказ №323 від 23.12.2014 р. «Про скорочення штату працівників Дирекції комунального підприємства «Київпастранс». Відповідач в жодному з наказів не обґрунтував необхідність проведення скорочення штату.

Крім того, 29.01.2015 року генеральним директором КП «Київпастранс» було видано наказ за №14 «Про оптимізацію організаційної структури управління КП «Київпастранс», відповідно до якого затверджено організаційну структуру КП «Київпастранс» в новій редакції (а.с.88 - 90).

Наказом №18 від 02.02.2015 р. генерального директора КП «Київпастранс» «Про організаційно-правові заходи щодо оптимізації структури управління Дирекції підприємства відповідно до наказу від 29.01.2015 р. №14» було створено у складі Дирекції підприємства з 3.02.2015 року різні управління за переліком, зокрема, управління організаційно-правового та кадрового забезпечення у складі 24 посад (а.с.91- 97), а також затверджено штатний розпис, який вступає в дію з 03.02.2015 р.

Згідно ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи із змісту вказаної статті, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов»язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто, вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо.

При цьому роботодавець зобов»язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов»язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про звільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З наданого переліку вакансій станом на 27.02.2015 року, який підтвердив в судовому засіданні представник відповідача, вбачається, що на підприємстві станом на 27.02.2015 р. були вакантними 30 посад, в т.ч. в управлінні організаційно-правового та кадрового забезпечення 4 посади. Жодна з цих посад позивачці запропонована не була, що підтвердили в судовому засіданні сторони.

На день звільнення ОСОБА_1 вакантною була посада заступника начальника відділу правового забезпечення управління організаційно-правового та кадрового забезпечення, яка також позивачці не пропонувалась.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідачем не був виконаний обов'язок по працевлаштуванню позивачки.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача, заперечуючи проти доводів позивачки та підтримуючи апеляцію, зокрема, зазначав, що позивачці біли запропоновані вакантні посади, оскільки, їй разом із повідомленням про звільнення було вручено перелік вакантних посад станом на 12.01.2014 р.

Проте, ці доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки, саме по собі вручення особі, яка звільняється за скороченням штату, переліку вакантних посад не можна вважати належним виконанням вимог закону, зокрема, ст.49-2 КЗпП України про працевлаштування працівника.

До того ж, з довідки щодо наявності вакантних посад вбачається, що подані у ній дані щодо вакантних посад станом на 12.01.2014 року (а.с.17), тоді як звільнення позивачки відбувалося 24.03.2015 р. (а.с.19), що суперечить вимогам закону.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київпастранс» - відхилити, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :