АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів Савчук М.В., Яремка В.В.

за участю секретаря Тодоряка Г.Д.

за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 квітня 2004 року їй належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1.

Зазначала, що у зв'язку з похилим віком, незадовільним станом здоров'я та необхідністю сторонньої допомоги, вона домовилася з дочкою що перепише на неї своє господарство, а остання у свою чергу буде її доглядати. Відповідач погодилася доглядати її за умови, що вона перепише на неї своє господарство.

09 лютого 2011 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Олексюк С.В., за яким її будинок з господарськими спорудами перейшов у власність відповідачки. Даний договір вона особисто не читала, оскільки довірилася дочці, примірника договору не отримувала.

Вказувала на те, що після укладення договору, вони разом вели

№22ц-1665/2015 Головуючий в суді 1 інстанції Мізюк В.М.

Категорія 19/21 Доповідач Чупікова В.В.

господарство, відповідачка допомагала їй, разом харчувалися, оплачували комунальні платежі, вона віддавала дочці свою пенсію. З серпня 2014 року відносини між ними погіршилися, а в грудні 2014 року відповідачка вигнала її з літньої кухні до будинку, заборонила користуватися кухнею, подвір'ям, господарськими спорудами, постійно вчиняє сварки, ображає її, застосовує фізичну силу та забороняє, щоб її відвідували інші діти.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку ВРЕ №957404, укладений 09 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Чернівецької області Олексюк С.В., реєстровий номер 374.

Визнано ОСОБА_1 власником житлового будинку літ.А, житловою площею 22,20 кв.м.; загальною площею 41,00 кв.м.; літньої кухні літ.В; сараю літ.Б; вбиральні літ.Г; огорожі №1,2; колодязю літ.К; погрібу літ.Пг; літньої кухні літ.Д, що розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що судом не повно з'ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи.

Вказує, що до укладення договору дарування вона постійно проживала та була зареєстрована в спірному господарстві, своєю працею та коштами підтримувала господарство, допомагала матері, піклувалася про неї, у неї з позивачкою були хороші та доброзичливі стосунки, як між матір'ю та донькою, тому є природнім бажання матері обдарувати свою доньку.

Зазначає, що позивач була ініціатором укладення договору дарування, добровільно виявляла своє волевиявлення на укладення саме такого договору. Приватний нотаріус Олексюк С.В. у судовому засіданні пояснила, що позивачці було роз'яснено зміст договору, права та обов'язки, що виникають з цього договору, перевірила дієздатність сторін договору, дарувальник ОСОБА_1 виявляла бажання укласти саме договір дарування. На час укладення договору у нотаріуса позивач ОСОБА_1 була дієздатною, усвідомлювала значення своїх дій, могла керувати ними, вона має семирічну освіту, є грамотною, стан здоров'я є задовільний. Судом не здобуто доказів і таких не наведено позивачкою, що на час укладення договору дарування вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, помилялася щодо природи договору, прав та обов'язків сторін. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3, її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених в ній.

Позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали, просили відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Наполягають на тому, що в момент вчинення договору через похилий вік позивач помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків сторін, помилялася щодо моменту переходу права власності до відповідача на господарство. Наполягають на тому, майно відчужувалося за умови, що відповідач довічно буде здійснювати догляд за позивачем та утримувати її.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 09 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування житлового будинку літ А. житловою площею 22,20 кв. м., загальною площею 41 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Олексюк С.В. Кіцманського районного нотаріального округу. 10.02.2011 року відповідач ОСОБА_3 зареєструвала своє право власності в КП «Кіцманське районне бюро технічної інвентаризації» (а.с.15, 16).

Статтею 229 ЦК України визначено, якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення(помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

В судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанцій позивач ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6) пояснювала, що має освіту 7 класів, працювала в колгоспі дояркою та в рільничій бригаді. Наведені обставини не заперечує відповідач ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1, наполягає на тому, що договір дарування не читала, нотаріус їй екземпляр договору не давала, подарувала господарство на прохання відповідача ОСОБА_3 за те, що остання повинна була допомагати по господарству і доглядати за нею до смерті, вважала, що укладає договір довічного утримання, у грудні 2014 року дочка вигнала її з кухні, заборонила завезти дрова на подвір'я, заборонила провідувати її дітям, що живуть окремо.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснював, що позивач подарувала хату за те, що відповідач зобов'язувалася здійснювати за нею догляд.

Його пояснення підтверджуються заявою позивача ОСОБА_1 на адресу Голови Суховерхівської сільської ради Кіцманського району від 02 квітня 2015 року, з якої вбачається, що позивач переписала належне їй господарство на доньку - відповідача у справі, а остання у свою чергу буде їй допомагати, здійснювати за нею догляд (а.с.21)

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202цс15 висловлена правова позиція, що сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров'я та потребу у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, тощо. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, є людиною похилого віку( на час укладення договору досягла 69 років), а тому потребувала догляду та сторонньої допомоги.

Іншого житла, крім спірного, на праві власності чи в користуванні позивач ОСОБА_1 не має, про що свідчать Витяги з реєстру права власності на а.с.12, 14, акт обстеження матеріально - побутових умов сім'ї від 18 травня 2015 року(а.с.18). Вказану обставину визнає відповідач ОСОБА_3

Відповідно до п.1.4 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Держаного комітету статистики від 08 грудня 2010 року №491 голова домогосподарства - це особа, яка очолює домогосподарство, визначається членами домогосподарства, здебільшого є власником житлового будинку і/або земельної ділянки.

Довідкою виконавчого апарату Суховерхівської сільської ради №109 від 19 березня 2015 року та актом обстеження матеріально - побутових умов сім'ї від 18 травня 2015 року встановлено, що після укладення договору дарування 09 лютого 2011 року позивач залишилася головою домогосподарства по АДРЕСА_1, не змінила свого постійного місця проживання(а.с.17,18). Наведені письмові докази на думку колегії суддів свідчать про відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач ОСОБА_1 помилково вважала, що відповідач ОСОБА_3 отримавши у власність нерухоме майно, брала на себе обов'язки щодо здійснення допомоги та догляду за нею, утримання тобто помилялася щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін за договором.

Відповідно до частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання договору дарування недійсним.

Доводи відповідача ОСОБА_3, що позивач добровільно виявляла своє волевиявлення та бажання на укладення договору дарування, оскільки була дієздатною, усвідомлювала значення своїх дій, могла керувати ними, має семирічну освіту, є грамотною, володіє української мовою, стан її здоров'я задовільний, що приватний нотаріус роз'яснила зміст договору, права та обов'язки, що виникають з цього договору, що позивач припустилася помилки внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення не дають підстав для скасування рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 листопада 2015 року з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення є справедливим по суті, правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209, 218, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Чупікова В.В.

Судді: Савчук М.В.

Яремко В.В.