УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Карпенко С.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення коштів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому, збільшивши позовні вимоги, просив стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» 273 883,50 грн страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції, 36 274,04 грн пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та 31 875,54 грн 3 % річних.

На обгрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 06 квітня 2009 року між ним, відповідачем та ВАТ «Державний ощадний банк» укладено договір страхування наземного транспортного засобу, за яким було застраховано належний позивачу автомобіль - сідловий тягач марки RENAUT 385 Рremium, і відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, яких може зазнати позивач у результаті пошкодження, втрати або знищення застрахованого транспортного засобу.

07 квітня 2009 року внаслідок пожежі автомобіль було знищено, однак відповідач відмовляється виконати свої обов'язки щодо відшкодування позивачу збитків у розмірі вартості застрахованого автомобіля, просив задовольнити позов.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на користь позивача 230 808, 58 грн, з яких 205 412, 62 грн - сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 23 395, 96 грн - три проценти річних.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Страхова компанія «Країна» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що автомобіль позивача знищено внаслідок пожежі, що є страховим випадком, а тому відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є незаконною і він повинен сплатити йому суму страхового відшкодування у розмірі 75 % вартості застрахованого транспортного засобу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 06 квітня 2009 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_6 та ВАТ «Державний ощадний банк України», як вигодонабувачем, укладено договір страхування належного позивачу транспортного засобу RENAUT 385 Рremium та додаткового обладнання до нього, за яким страховик прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, яких може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати застрахованого транспортного засобу.

Страхова сума транспортного засобу на момент укладення договору становить 210 000 грн, безумовна франшиза становить 1 % від страхової суми транспортного засобу за кожним страховим випадком за ризиками, встановленими, зокрема, п. 3.2.4 договору.

07 квітня 2009 року по вул. Санаторній, 8 у смт Гусятин Тернопільської області сталася пожежа, яку було виявлено о 05 год. 30 хв., у результаті якої автомобіль RENAUT 385 Рremium згорів.

Відповідно до умов розділу 3 договору страхування страховим випадком є подія, яка виникла в результаті настання одного або декількох страхових ризиків, в результаті якої нанесено прямі збитки майновим інтересам страхувальника. Серед страхових ризиків зазначено й пожежу.

07 квітня 2009 року ОСОБА_6 звернувся до відповідача із письмовою заявою на виплату страхового відшкодування і страховиком було прийнято рішення про відстрочення виплати страхового відшкодування для проведення розслідування, про що 14 травня 2009 року повідомлено позивача.

Згідно з висновком комплексного експертного пожежно-технічного та автотехнічного дослідження Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24 березня 2010 року причиною пожежі в автомобілі є привнесення у встановлений осередок пожежі стороннього джерела запалювання з відкритим полум'ям з ознаками попередньої підготовки події, яке було здійснено шляхом залиття до визначеного осередку пожежі крізь віконний проріз у лівій дверці автомобіля, після розбиття віконного скла, інтенсифікатора горіння, ймовірно нафтопродукту.

28 травня 2010 року у виплаті страхового відшкодування відмовлено, у зв'язку з тим що він надав ПАТ «СК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> «Країна» недостовірні відомості щодо дати настання страхового випадку, оскільки страховий випадок мав місце до укладення договору страхування 06 квітня 2009 року.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» та пп. 13.1.3 договору страхування визначено, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі надання страхувальником недостовірних відомостей щодо об'єкта страхування, причин та обставин страхового випадку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив наявності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування та доводів страховика щодо надання позивачем недостовірних відомостей про страховий випадок.

Не встановив причини пожежі та не врахував, що позивач як на причину виникнення пожежі посилався на коротке замикання, про що також вказано в акті про пожежу від 07 квітня 2009 року, тоді як з висновку експерта вбачається, що причиною пожежі є привнесення стороннього джерела, не надав належної оцінки цим обставинам та не перевірив, які відомості і чи є вони недостовірними щодо причин та обставин страхового випадку, а відтак чи надають страховику право відмовити у виплаті страхового відшкодування відповідно до пункту 13.1.3 договору.

Крім того, встановивши факт настання страхового випадку 07 квітня 2009 року під час дії договору страхування від 06 квітня 2009 року та незаконною відмови страховика у виплаті страхового відшкодування і вказавши про те, що попередній договір страхування був поновлений, а страховий випадок стався у 15-денний термін після закінчення дії попереднього договору, то страхове відшкодування виплачується в розмірі і на умовах попереднього договору, суд першої інстанції не перевірив, чи був продовжений попередній договір та який же договір діяв на момент настання страхового випадку і за яким підлягає сплаті страхове відшкодування, його розмір і умови, зробив суперечливі висновки про те, що попередній договір був продовжений, тоді як між сторонами 06 квітня 2009 року був укладений новий договір, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Разом із тим, визначаючи розмір страхового відшкодування у 75 % від страхової суми за вирахуванням франшизи, суд першої інстанції не врахував вимоги п. 11.9 договору страхування про те, що у випадку конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу розмір відшкодування за домовленістю сторін та вигодонабувача складає величину, що розраховується як вирахування із страхової суми вартості залишків пошкодженого транспортного засобу, загальної суми відшкодувань, що були проведені раніше, франшиза, за умови, що залишки пошкодженого транспортного засобу страхувальник залишає у себе.

Однак суд не перевірив факт конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу, не з'ясував, чи перевищує вартість відновлювального ремонту дійсну вартість застрахованого автомобіля на дату страхового випадку, не встановив, чи є залишки пошкодженого автомобіля, які мають певну цінність, не перевірив наявності в матеріалах справи відомостей про деталі автомобіля, які не пошкоджені, не встановив їх вартість та не вирішив питання про те, чи підлягають ці деталі, залишки передачі відповідачу чи їх вартість має бути врахована при визначенні суми страхового відшкодування, дійшов передчасного висновку про визначення розміру відшкодування.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а пославшись на те, що доведено факт конструктивної загибелі автомобіля, і стягнення 75 % вартості застрахованого автомобіля не порушує прав позивача, не перевірив, чи не порушує це умови договору та права відповідача, постановив передчасну ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити частково, рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. Савченко