справа №619/6388/14-ц
провадження №2/619/386/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

за участю: секретаря судового

засідання ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача

ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи Дергачівський районний відділ ГУ ДМС України у Харківській області, Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, про визнання реєстрації та видачі внутрішнього громадянського паспорта незаконним та про виселення.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Дергачівський районний відділ ГУ ДМС України у Харківській області, Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, про визнання реєстрації та видачі внутрішнього громадянського паспорта незаконним та про виселення.

В підтвердження позову позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідач по справі ОСОБА_4 є рідним сином позивача, помилково не був знятим з реєстрації у вказаній квартирі, так як 19 листопада 1989 року був призваний на військову службу до Збройних Сил СРСР.

При отриманні квартири в ордер на неї були вписані: позивач ОСОБА_2, нині покійна мати позивачки ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_4. Приватизація квартири відбулася 21 жовтня 1993 року. Після смерті матері позивача 27 квітня 2002 року ОСОБА_2 одна успадкувала її частку після чого стала власником квартири в цілому.

У квітні місяці 1991 року, як позивачу стало відомо у Дергачівському військкоматі, ОСОБА_4 дезертирував із Збройних Сил і в м. Дергачі вперше зявився тільки восени 2004 року, але проживати в квартирі не поселився.

19 січня 2013 року зареєструвавши шлюб з ОСОБА_7, він став вмовляти позивача дозволити йому та членам його сімї проживати до весни 2013 року в належній позивачу квартирі.

Не давши дозволу на вимогу сина, останній зробив це самостійно за відсутності позивача, у звязку з чим позивач вимушена була звернутися до Дергачівського районного суду Харківської області про виселення як відповідача, так і членів створеної ним сімї, позов позивача було задоволено частково.

Та обставина, що квартира була приватизована на позивача імя та на імя матері позивача, відповідачу було відомо як до осені 2004 року, так і після, але будь-яких мір по захисту своїх прав відповідач не здійснював, не зробив він це і під час розгляду позову позивача у суді про виселення як його так і членів його сімї.

Мешкаючи до 19 січня 2013 року на квартирах за різними адресами, відповідачу було достовірно відомо за ким і на підставі чого зареєстрована квартира, питання про якість порушення своїх прав перед судом відповідач не ставив, не згадував про це і під час неодноразових судових засідань в різних судових інстанціях.

В підтвердження законності та обґрунтованості даного позову є той факт, що оплату комунальних послуг проводить позивач сама, її незгода на вселення в квартиру відповідача та членів його сімї підтверджується багаточисленними її зверненнями до правоохоронних органів.

Таким чином відповідач тривалий час не користувався житловою площею в квартирі, знаючи на чиє імя вона приватизована, а згодом хто є її власником і на підставі чого, питання про оспорювання цієї обставини не ставив, вселився в квартиру у січні 2013 року разом із членами своєї сімї поза позивача бажанням, а тому позивач вважає відповідача, що втратив право користування житловою площею в цій квартирі.

Позивач ОСОБА_8 звернулася з уточненою позовною заявою, посилаючись на те, що 19.11.1986 року відповідач був призваний на військову службу до Збройних Сил СРСР, які проходив в ОСОБА_9. Там же, в ОСОБА_9 він одружився на громадянці ОСОБА_9 в 1993 році, взяв її прізвище і отримав вид на проживання. Це підтверджує відповідь від мера міста Деггендорфа - ОСОБА_10, в якому говориться, що відповідач проживає на теперішній час в ОСОБА_9 в м. Деггендорф, мав сімю, а після розлучення в 2008 році знову повернув своє прізвище ОСОБА_7.

МЗС України також підтверджує, що ОСОБА_4 до теперішнього часу перебуває на обліку в електронній базі даних в українському консульстві в м. Мюнхені, а тому, має ПМП в ОСОБА_9.

Дата прописки в паспорті відповідача 27.11.1989 року вказана числом, коли він вже служив в армії, що підтверджується датою в анкеті-запиті за підписом воєнного комісара ОСОБА_11 в графі «період служби» з 19.11.1989 р. по 20.11.1991 р.

Дата прописки повинна бути вказана в паспорті незалежно від дати видачі паспорті, т.б. з дня, коли він заселився в квартиру разом з матірю і відповідати тій же даті в паспорті, якою він отримав в 16 років. І це не та дата, яку вказали в паспорті, виданому в 2005 році.

В 2005 році відповідач мав прізвище Петров і був в шлюбі з ОСОБА_12. Тільки в 2008 році він розлучився з дружиною ОСОБА_12 і став знову ОСОБА_4. В паспорті, виданому в 2005 році, вказане прізвище ОСОБА_4.

Акт від 06.12.2014 року складений депутатом ОСОБА_13 підтверджує факт не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_2 з 19.11.1989 року по січень 2013 року.

Згідно з законодавством України, ОСОБА_4 був оформлений на постійне проживання в ОСОБА_9 (Закон України «Про громадянство України ч. 1 ст. 18»). Змінивши своє ПМП з українського на німецьке, що і є постійним проживанням за кордоном. Громадянин України може мати тільки одне - єдине місце постійного проживання, будь-то в Україні чи за її межами. Це і є ПМП.

При виїзді на ПМП громадяни України зобовязані, виписатися з постійного місця проживання, т.б. знятися з реєстраційного обліку, здати загальнодержавний (синій) паспорт, знятися з воєнного обліку.

Факт незаконно виданого ОСОБА_4 внутрішнього загальнодержавного паспорту, доказаний.

Із сказаного вище і наданих суду доказів, слідує, що відповідач не був присутній в квартирі позивача постійно, в звязку з вибуттям на інше постійне місце проживання.

Факт постійної відсутності особи в жилому приміщенні в звязку з вибуттям на постійне проживання в інший населений пункт або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, що передбачено ст. 107 ЖК України, доказано і він повинен бути знятий з реєстраційного обліку.

Відповідач, вселився в квартиру АДРЕСА_3 без згоди позивача, яка є законною хазяйкою квартири. Між позивачем і відповідачем склалися неприязні відношення, добровільно виселятися з квартири відповідач не бажає. ОСОБА_4 разом зі своєю дружиною ОСОБА_14 систематично бють позивача, про що свідчать витяг з кримінального провадження; висновки експерта свідчать про наявність у позивача тілесних пошкоджень. Ні на профілактичні бесіди, які проводились з відповідачем працівниками міліції, ні на адміністративне покарання, ні на порушення кримінальної справи, відповідач не реагує і продовжує знущатися з позивача.

На підставі ст. 116 ЖК України ОСОБА_4, який систематичним порушенням правил соціалістичного гуртожитку робить неможливим проживання з ними в одній квартирі ОСОБА_2, так як заходи громадського впливу виявилися безрезультатними, і як особа, яка самоуправно зайняла жиле приміщення, повинна бути виселена без надання йому другого житлового приміщення і тому позивач змушена звернутися за захистом до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила позов задовольнити посилаючись на те, що міграційна служба незаконно видала відповідачу паспорт громадянина України. Відповідач одружився в ОСОБА_9 з гр. ОСОБА_12, змінив прізвище на Петров. Відповідач має постійне місце проживання в ОСОБА_9, перебуває на обліку в Консульському відділі в ОСОБА_9. Вважає, що міграційна служба скоїла посадовий злочин, т.я. ОСОБА_4 сам підтвердив, що не проживав на території України.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав і пояснив, що ОСОБА_4 був призваний на службу у Збройні Сили СРСР, був звільнений у запас. Проходячи строкову службу ОСОБА_4 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 і призваний Дергачівським РВК. Просить відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Дергачівського районного відділ ГУ ДМС України у Харківській області ОСОБА_15 в судове засідання не зявилася, згідно наданої суду заяви позовну заяву підтримала в повному обсязі, а справу просила розглядати за її відсутності.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_16 в судове засідання не зявилася, згідно наданої суду заяви просила розглядати справу без участі представника служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області та ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд вважає можливим справу розглянути за відсутності представників третіх осіб у справі.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року, яке ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року залишено без змін, були встановлені обставини у справі про те, що сама ОСОБА_2 пояснила в судовому засіданні про те, що вона добровільно вселила сина ОСОБА_4 в належну їй квартиру АДРЕСА_3 після повернення з ОСОБА_9, тому ст. 107 ЖК України застосуванню не підлягає.

Суд вважає, що на підставі вищевикладених обставин позов в частині визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині визнання реєстрації та видачі внутрішнього громадянського паспорта ОСОБА_4 незаконним, то суд в цій частині відмовляє позивачеві у задоволенні позову, так як суд не може ухвалити рішення та зобовязати вчинити будь-які дії без залучення в якості відповідача у справі ГУ ДМС України у Харківській області.

Судом було достовірно встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.10.1993 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.08.2013 року, яке видане приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу ОСОБА_17 22 серпня 2013 року за реєстровим номером 32-135. (а.с. 11-15).

19.11.1986 року відповідач ОСОБА_4 був призваний на військову службу до Збройних Сил СРСР, яку проходив в ОСОБА_9. Там же, в ОСОБА_9 він одружився з громадянкою ОСОБА_9 в 1993 році, взяв її прізвище і отримав вид на проживання. Це підтверджує відповідь від мера м. Деггендорфа - ОСОБА_10, в якому говориться, що відповідач проживає на теперішній час в ОСОБА_9 в м. Деггендорф, мав сімю, а після розлучення в 2008 році знову повернув своє прізвище ОСОБА_4. (а.с. 56-72).

Згідно до повідомлення Міністерства закордонних справ України ОСОБА_4 числиться за електронними обліковими базами на постійному консульському обліку ГУ України в Мюнхені (а.с. 113).

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Конституційні норми, у яких закріплені права й інтереси власників, виступають основою для деталізації їх у галузевому законодавстві, регулювання всіх аспектів їх дій для визначення юридичних гарантій реалізації. Цивільні права є частиною конституційних прав і ніхто не може бути обмежений у правах, але і ніхто не може мати більший обсяг прав, ніж інші.

Згідно ст. 2 п. 1 та ст. 4 п. 1 Закону України Про власність право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном і власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Згідно ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

В силу ч. 2 п. 3 ст. 16 ЦК України власник також має право вимагати відновлення його порушеного права власності користуватися майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідач, який є сином позивача перестав бути членом її сім`ї, у звязку з тим, що створив власну родину, має окремий бюджет та інше. У відповідача є можливість проживати в іншому місці, але на прохання позивача звільнити квартиру останній не реагує.

На підставі ст. 116, ч. 4 ст. 168 ЖК України договір найму житлового приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений термін, може бути розірваний за вимогою наймодавця, якщо наймодавець або особи, які спільно з ним проживають систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а також систематичне невнесення наймачем квартирної плати та плати за комунальні послуги.

Згідно висновку ДІМ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 22.07.2014 року розгляд справи по заяві від 02.07.2014 року ОСОБА_2 - припинено. З ОСОБА_4 та ОСОБА_7 провести профілактичну роботу спрямовану на недопущення протиправної поведінки та винести їм офіційне застереження. (а.с. 24).

Згідно висновку ДІМ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 22.07.2014 року розгляд справи по заяві від 07.07.2014 року ОСОБА_2 - припинено. З ОСОБА_4 та ОСОБА_7 провести профілактичну роботу спрямовану на недопущення протиправної поведінки та винести їм офіційне застереження. (а.с. 23).

Згідно висновку ДІМ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 22.07.2014 року розгляд справи по заяві від 15.07.2014 року ОСОБА_2 - припинено. З ОСОБА_4 провести профілактичну бесіду направлену на недопущення вчинення насильства в родині. В ході бесіди ОСОБА_4 винести останнє офіційне застереження про недопущення вчинення насильства у родині. (а.с. 22).

Згідно висновку ДІМ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 08.09.2014 року розгляд справи по заяві від 11.08.2014 року від мешканців будинку по вул. Садова 10-Ж м. Дергачі - припинено. З ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 провести профілактичну бесіду спрямовану на недопущення протиправної поведінки. (а.с. 21).

Згідно висновку ДІМ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 14.11.2014 року розгляд справи по заяві ОСОБА_2 - припинено. З ОСОБА_4 та ОСОБА_7 провести профілактичну роботу спрямовану на недопущення протиправної поведінки та винести їм офіційне застереження. (а.с. 20).

Згідно висновку ДІМ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 14.11.2014 року розгляд справи по заяві ОСОБА_2 - припинено. З ОСОБА_7 провести профілактичну роботу спрямовану на недопущення протиправної поведінки та винести офіційне застереження. (а.с. 19).

Згідно висновку ДІМ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 20.11.2014 року розгляд справи по заяві ОСОБА_2 - припинено. З ОСОБА_4 провести профілактичну бесіду спрямовану на недопущення насильства в родині в ході якої винести йому офіційне попередження. (а.с. 18).

Таким чином суд приходить до висновку, що порушене право ОСОБА_2 підлягає захисту шляхом виселення відповідача ОСОБА_4 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, без надання іншого житлового приміщення.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 57, 58, 59, 60, 88 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 379, 391 ЦК України, ст.ст. 64, 116, 156, 168 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, без надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати: судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення апеляційної скарги через Дергачівський районний суд. Мотивувальна частина рішення буде виготовлена 21 грудня 2015 року.

Суддя Л. О. Якименко