"21" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору міни та свідоцтва про право на спадщину за законом. У квартирі зареєстровані його дружина ОСОБА_3, син ОСОБА_4, та онук ОСОБА_2 Однак, тривалий час відповідач в квартирі не проживає. 05.09.2014 року відповідач досяг повноліття, але і з того час за місцем реєстрації не проживає. Реєстрація відповідача, який не проживає в квартирі, покладає на його тягар оплат за комунальні послуги, що нараховуються і на відповідача.
В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі, не заперечував щодо прийняття заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи сповіщався належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.
В судове засідання третя особи не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
В суді встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору міни від 07.04.1994 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2012 року.
Відповідно до довідки форми 3, виданої ЖРЕО № 409 від 09.09.2015 року № 3093, в спірній квартирі зареєстровані: позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_5 (онук позивача), та треті особи - ОСОБА_3 (дружина позивача) і ОСОБА_4 (син позивача).
Встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_6, шлюб яких розірвано 11.01.2007 року.
З актів від 28.03.2012 року, 10.10.2012 року, 12.09.2014 року, 24.09.2014 року, 16.01.2015 року, 20.02.2015 року, 18.03.2015 року, 17.04.2015 року, 27.05.2015 року, 24.06.2015 року та 28.08.2015 року, слідує, що ОСОБА_2 не мешкає в спірній квартирі.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
По даній справі встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі. Відсутні будь-які дані щодо не проживання відповідача в спірній квартирі з поважних причин чи щодо чинення перешкод в його проживанні. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідач до суду не надав.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя: