Справа № 146/485/15-ц Провадження № 22-ц/772/3284/2015Головуючий в суді першої інстанції Ставнійчук В. С.
Категорія 30 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Медяного В.М., Пащенко Л.В.

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Томашпільського району в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокдастру у Вінницькій області, за участі третьої особи без самостійних вимог Горишківської сільської рада, до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, та звільнення земельної ділянки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року прокурор Томашпільського району звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_2 самовільно зайняв земельну ділянку площею 50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Горишківської сільської ради та протягом 2012 - 2014 років без правовстановлюючих документів використовував дану земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур. За вказане правопорушення на ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 53-1 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу розміром 170 грн. та видано припис, яким зобов'язано ОСОБА_2 усунути порушення вимог земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Враховуючи викладене, прокурор звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави заподіяну ним самовільним зайняттям вказаної земельної ділянки шкоду у розмірі 57 307 грн. 80 коп. та зобов'язати звільнити його цю земельну ділянку.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року вказаний позов задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2, посилаючись на підстави для скасування рішення суду, передбачені ст. 309 ЦПК України, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою державного інспектора сільського господарства у Вінницькій області Баранюк О.Б. від 4 грудня 2014 року на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн., оскільки останній за відсутності на те відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування користується земельною ділянкою площею 50 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Томашпільського району (а.с.21-22).

Розмір шкоди заподіяної державі ОСОБА_2 внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки становить 57 307 грн. 80 коп., що вбачається із відповідного розрахунку від 05.12.2014 року, проведеного державним інспектором сільського господарства у Вінницькій області Баранюк О.Б. (а.с.16).

Вказана земельна ділянка площею 50 га згідно державного акту на праві постійного користування була надана батьку ОСОБА_2 - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, у постійне користування для ведення (фермерського) господарства (а.с. 43).

За життя ОСОБА_4 був головою селянського (фермерського) господарства «ОБЕРІГ», що вбачається зі статуту цього фермерського господарства (а.с. 44-51).

Відповідач у справі ОСОБА_2, як син померлого ОСОБА_4, є його спадкоємцем, який прийняв після нього спадщину, що вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_2 на іншу земельну ділянку площею 3,1017 га, що належала померлому на праві приватної власності (а.с. 40, 56).

Згідно довідки від 24 лютого 2011 року, виданої сільським головою Горишківської сільської ради Маленковим М.К., після смерті ОСОБА_4 залишилось відповідне спадкове майно, включаючи право на зазначену вище земельну ділянку (а.с. 40).

7 січня 2012 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до голови Томашпільської райдержадміністрації Томчука В.П., в якій просив: у зв'язку із неможливістю успадкувати ним зазначену земельну ділянку, перевести цю земельну ділянку до земель запасу Горишківської сільської ради (а.с. 41).

Розпорядженням Томашпільської районної державної адміністрації від 20 квітня 2012 року № 209 ОСОБА_7 (яка є дружиною відповідача у справі) надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду площею 50 га із земель запасу терміном на 25 років для ведення фермерського господарства на території Горишківської сільської ради. (а.с. 14 (зворот)).

Суд, задовольняючи даний позов і керуючись ст. ст. 92, 116, 125, 126, 212, 152 ЗК України, виходив із того, що ОСОБА_2 почав самовільно використовувати вказану земельну ділянку після смерті свого батька без державної реєстрації права власності на земельну ділянку або права постійного користування, або права оренди земельної ділянки.

Колегія суддів із такими висновками суду не погоджується, оскільки, суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не з'ясував всіх обставин, що мають значення для справи та порушив норми матеріального права з огляду на наступне.

Згідно ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 407 ЦК України та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може відчужуватись і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини за умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Таким чином, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

У пункті 10 постанови Пленуму від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд України роз'яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Наведених правових норм суд першої інстанції не застосував, тому дійшов помилкового висновку про те, що відповідач користується вказаною земельною ділянкою самовільно. З огляду на наведені норми права такі дії ОСОБА_2 є правомірними, як спадкоємця, який прийняв спадщину після свого батька ОСОБА_4 (голови селянського (фермерського) господарства «ОБЕРІГ»).

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивач не тільки не довів факту самовільного зайняття ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, а також не довів й того протягом якого конкретно періоду часу відповідач користувався цією землею. Таких даних не містять ні акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 3 грудня 2014 року (а.с. 12), ні письмові пояснення ОСОБА_2 (а.с. 14), ні акт обстеження земельної ділянки від 3 грудня 2014 року (а.с. 15), ні протокол про адміністративне правопорушення від 3 грудня 2014 року (а.с. 17), ні припис від 3 грудня 2014 року (а.с. 18), ні постанова про накладення адміністративного стягнення від 4 грудня 2014 року, ні інші надані позивачем суду документи.

Також позивачем не доведено розмір завданої шкоди, оскільки, наданий суду як доказ розрахунок розміру спричиненої відповідачем шкоди, не можна взяти до уваги, тому що у ньому відсутні відомості за який період дана шкода розрахована.

Окрім того, вказаною постановою, якою позивач обґрунтовував свої посилання на притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53 КУпАП, положення якої визначають відповідальність за порушення правил використання земель, а не за їх самовільне зайняття.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення в законній силі залишатись не може та підлягає скасуванню відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи положення ст. 88, ч.4 ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне компенсувати за рахунок держави ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у розмірі 898 грн. 33 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити, рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову прокурора Томашпільського району в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, за участі третьої особи без самостійних вимог Горишківської сільської рада, до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, та звільнення земельної ділянки - відмовити.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у розмірі 898 грн. 33 коп. (вісімсот дев'яносто вісім гривень 33 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді: В.М. Медяний

Л.В. Пащенко