Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду зі спільним позовом до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та ОСОБА_4 з вимогою стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану ДТП у розмірі 11340 грн.50 коп. та судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. та судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.; стягнути солідарно з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., що є предметом позовних вимог.

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 05 листопада 2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Фольксваген Гольф", д/н НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_4, та автомобіля "Фольксваген Пасат", д/н НОМЕР_2, яким керував позивач ОСОБА_2 Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача ОСОБА_4, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2013 року. Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у НАСК "Оранта", на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2793505 від 07 серпня 2013 року, тому позивач ОСОБА_1 звернулась до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, при цьому страховик, після ознайомлення з поданими документами, повідомив про те, що документи оформлені належним чином та у відповідності до вимог законодавства, зауважень щодо оформлення документів не висловив. 17 грудня 2013 року НАСК "Оранта" складено Страховий акт №ОЦВ-13-14531/1 про виплату страхового відшкодування в розмірі 11340,50 грн., який позивач ОСОБА_1 отримала у відповідь на її звернення з приводу виплати страхового відшкодування, однак до цього часу НАСК "Оранта" страхове відшкодування не виплатила, посилаючись на відсутність коштів, тому позивач ОСОБА_1 вимушена звернутись з цим позовом до суду з вимогою стягнути з НАКС "Оранта" на свою користь страхове відшкодування в розмірі 11340,50 грн. Також, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять відшкодувати за рахунок відповідача ОСОБА_4, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду, яка оцінена кожним з позивачів у розмірі 2000,00 грн., мотивуючи тим, що внаслідок пошкодження автомобіля, позивачі не мають змогу використовувати транспортний засіб для власних потреб, що створювало великі незручності позивачам і членам їх сім'ї, спричинило душевні страждання у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу та необхідності змінювати звичайний спосіб життя, витрачати багато часу для вирішення питання про відшкодування завданих збитків та відновлення пошкодженого транспортного засобу. Крім цього, позивач ОСОБА_1 просить стягнути солідарно з відповідачів НАСК "Оранта" та ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., а позивач ОСОБА_2 стягнути понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. за рахунок відповідача ОСОБА_4

Представник відповідача - Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" в судове засіданні не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, до суду надійшли письмові заперечення на позов, які приєднано до справи (а.с. 40-41)

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.

Заслухавши пояснення представника позивачів ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що на підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладеного на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.13-14)

Як встановлено у мотивувальній частині постанови суду: " 05 листопада 2013 року о 15 год.50 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем "Фольксваген Гольф", д/н НОМЕР_1 та рухаючись по проспекту Ватутіна в м.Києві, при зміні напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "Фольксваген Пасат", д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2. Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 порушив п.п.10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповільність згідно ст.124 Кодексу про адміністративні правопорушення".

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова-відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За нормою ст. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як убачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у НАСК "Оранта" згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2793505 від 07 серпня 2013 року, зі строком дії з 08 серпня 2013 року до 07 серпня 2014 року, за умовами договору забезпечений транспортний засіб - автомобіль "Фольксваген Гольф", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як передбачено у ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

17 грудня 2013 року НАСК "Оранта", на підставі заяви ОСОБА_1, власника транспортного засобу "Фольксваген Пасат", держаний реєстраційний номер НОМЕР_2, складено Страховий акт №ОЦВ-13-14531/1 про виплату страхового відшкодування в розмірі 11340,50 грн. (а.с.17)

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 правомірно пред'явлено вимоги до НАСК "Оранта" про виплату страхового відшкодування в розмірі 11340,50 грн., який визначено на підставі Страхового акту №ОЦВ-13-14531/1 від 17 грудня 2013 року, при цьому суд враховує позицію відповідача НАСК "Оранта", який в межах розгляду справи визнав факт настання страхового випадку та виникнення у відповідача обов'язку виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі, визначеному у страховому акті, про що безпосередньо зазначено у запереченнях на позов, в той же6 час обставини визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.

Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статі 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Різницю між сумою відшкодування визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3,4 частини другої ст..23 Цивільного кодексу України, то таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням обставин, які наведені позивачем ОСОБА_1 в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача ОСОБА_4, як особи винної в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки з врахуванням вимог цивільного законодавства, яким передбачена відповідальність за відшкодування моральної шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини, в даному випадку саме діяльність джерела підвищеної небезпеки яким керував відповідач призвело до душевних страждань позивача ОСОБА_1, внаслідок пошкодження його власного транспортного засобу.

З урахуванням заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 моральної шкоди, яка завдана позивачу ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та пов'язана з розладом нормального життя позивача, нервової напруги та переживань щодо втрачених якостей автомобіля, в порушенні її права використовувати транспортний засіб за призначенням, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню та присуджує стягнути з відповідача ОСОБА_4 на корись позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн.

В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_2 про відшкодування за рахунок відповідача ОСОБА_4 моральної шкоди, яка визначена позивачем в розмірі 2000,00 грн., оскільки заявлені позивачем ОСОБА_2 вимоги в цій частині необґрунтовані та не підтверджуються належними та допустимими доказами, які мають підтвердити заподіяння позивачу моральної шкоди, також відсутні відомості, що позивачу відмовлено у виплаті моральної шкоди страховиком у порядку, передбаченому статтею 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 11340,50 грн., та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу.

Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2014 року між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено Договір-доручення про надання правової допомоги №П2-20/06/2014, в день підписання цього договору ОСОБА_2 сплачено 1500,00 грн. (підстава "Договір про надання адвокатських послуг №П2-20/06/2014), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №П1-20/06/2014 від 20 червня 2014 року. (а.с.18, 19-20)

20 червня 2014 року між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено Договір-доручення про надання правової допомоги №П1-20/06/2014, в день підписання цього договору ОСОБА_1 сплачено 1500,00 грн. (підстава "Договір про надання адвокатських послуг №П1-20/06/2014), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №П1-20/06/2014 від 20 червня 2014 року. (а.с.22, 23-24)

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу ОСОБА_1 за рахунок відповідачів Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., а також відмовляє у відшкодуванні позивачу ОСОБА_2 за рахунок відповідача ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., оскільки позивачами не надано належних доказів, які мали підтвердити розмір понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на те, що в договорі про надання правової допомоги не визначено перелік послуг, які надаються в межах укладеного договору, відсутні дані про вартість послуг, що унеможливлює з'ясувати склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, та виходячи із обсягу наданих послуг визначити, що понесені позивачем витрати, пов'язанні з розглядом даної справи в суді.

В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд при вирішенні питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., який сплачено позивачем ОСОБА_1 при зверненні з цим позовом до суду, що підвереджується оригіналом платіжного документу. (а.с.2)

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 23, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст.ст.6, 9, 22, 29, 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 1, 4, 10, 11, 56, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 11340,50 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього на загальну суму 11584 (одинадцять тисяч п'ятсот вісімдесят чотири) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього на загальну суму 2243 (дві тисячі двісті сорок три) грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я