АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3695/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/987/К/15 інстанції - Бардін О.С.
Категорія № 34 Суддя-доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю -представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (надалі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», Страхова компанія, Страховик) та ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 24 грудня 2013 року о 11 год. 40 хв. на проїжджій частині вулиці Будьоного у місті Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «Мерседес Бенц-311», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Ssang Yong», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого обидва транспортні засоби були пошкоджені, а водій ОСОБА_5 отримав легкі тілесні ушкодження. Сума майнової шкоди, завданої власнику автобуса «Мерседес Бенц-311», згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження, складає 49 807,46 грн. Оскільки у настанні дорожньо-транспортної пригоди винні обидва водії, позивач вважає, що власник автомобіля «Ssang Yong» повинен відшкодувати йому 50% розміру спричиненої шкоди. Відповідно до полісу № АС/3172185 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів власником автомобіля «Ssang Yong» ОСОБА_6 застраховано цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» за шкоду, заподіяну майну третіх осіб під час експлуатації належного йому транспортного засобу. Посилаючись на викладене, просив суд: стягнути з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 24 403,73 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду шкоду (франшизу) в сумі 500 гривень, моральну - 5000 гривень та стягнути з відповідачів судові витрати - судовий збір в сумі 487,2 гривень, за юридичну допомогу - 2000 гривень.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково: на його користь стягнуто: з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» - майнову шкоду у сумі 14 942,23 грн., моральну шкоду в сумі 500,00 грн. та судовий збір в сумі 365,60 гривень, з ОСОБА_6 - моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. та судовий збір в сумі 121,80 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до нього, поклавши відшкодування матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі на ОСОБА_6 В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неврахування судом відсутності підстав для покладення на страховика обов'язку з відшкодування шкоди, оскільки позивачем не було надано суду доказів щодо належного повідомлення ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» про ДТП, а тому завдана шкода повинна бути відшкодована винною особою на загальних підставах. Крім того, на його думку, при визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував положення п. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої страховик відшкодовує моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, та не визначив розмір витрат позивача на лікування.

У наданих суду запереченнях на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач ПАТ «СК «Український страховий стандарт» свого представника не направив, в апеляційній скарзі просив провести розгляд справи без участі його представника.

Відповідач ОСОБА_6, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (12 листопада 2015 року, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення), до суду апеляційної інстанції не з'явився, раніше також неодноразово не з'являвся до апеляційного суду - 03.06.2015 року, 16.09.2015 року, 14.10.2015 року, про що свідчать зворотні поштові повідомлення (а.с. 146, 158, 164).

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено й в статтях 1 - 11 ЦПК України.

Повторна неявка в судове засідання належним чином повідомленого відповідача ОСОБА_6,незалежно від поважності причин, свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з'являються до суду та призводить до порушення розумних строків розгляду справи.

На думку колегії суддів, неявка в судове засідання відповідача ОСОБА_6, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи, являється його волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_6 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «СК «Український страховий стандарт» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 грудня 2013 року об 11 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_5, керуючи автобусом «Мерседес Бенц-311», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4(а.с.12), рухаючись по проїзній частині вул. Будьонного з боку пр. Гагаріна в напрямку вул. Отто Брозовського і виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав перевагу в русі автомобілю «SSANG YONG REXTON», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6, який є власником цього транспортного засобу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (а.с. 17 адміністративної справи №211/113514-п), що рухався по головній дорозі, та при виявлені небезпеки для руху не прийняв мір зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до перевертання автобусу «Мерседес Бенц-311» та зіткнення з автомобілем «Фольксваген Пасат», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_9, який є власником цього транспортного засобу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 (а.с. 17 - 18 адміністративної справи №211/113514-п).

Внаслідок ДТП транспортні засоби були пошкодженні, а водій ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, які за висновком судово-медичного експерта № 53 від 09 січня 2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень ( а.с.23-24) .

Постановою слідчого СВ Довгинцівського РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06 лютого 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004844 від 25.12.2013 року закрито в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України ( а.с. 13-15).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 березня 2014 року ОСОБА_5 визнано виним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2014 року (із виправленнями, внесеними постановою від 21 травня 2014 року), залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року, ОСОБА_6 визнано виним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, із закриттям провадження у справі у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 16, а також а.с. 35-36 адміністративної справи №211/113514-п).

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 58/27-21 від 24.01.2014 року в діях водія ОСОБА_6 по керуванню автомобілем «SSANG YONG», вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з ДТП; в діях водія ОСОБА_5 по керуванню автомобілем «Мерседес Бенц-311» вбачається невідповідність вимогам п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з ДТП ( а.с. 18 - 22).

Як убачається із висновку автотоварознавчого дослідження № Д16/05/14 від 15 травня 2014 року, сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24 грудня 2013 року, складає 49807,46 гривень (а.с. 22-34).

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3172185 від 30 серпня 2013 року, відповідач ОСОБА_6 застрахував свою відповідальність у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» ( а.с.17).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався ст.ст.1166,1167 ЦК України, ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» та дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5

При цьому місцевий суд виходив із того, що ступінь вини позивача ОСОБА_5 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди складає 70%, а відповідача ОСОБА_6 - 30%, оскільки фактично аварійну ситуацію створив позивач, який виїжджав з другорядної дороги на головну та не надав перевагу в русі автомобілю під керуванням відповідача, який рухався по головній дорозі та при виявлені небезпеки для руху, що склалася в результаті дій позивача, не прийняв мір зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Встановивши, що цивільна правова відповідальність відповідача ОСОБА_6 застрахована відповідачем ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3172185 від 30 серпня 2013 року, суд стягнув з останньої на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, спричинену ДТП, в сумі 14942грн.23коп. та моральну шкоду в сумі 500грн., а з ОСОБА_6 - моральну шкоду в сумі 1000грн., в іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині задоволення позову позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_6 не оскаржується, як не оскаржується і рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, тому колегія суддів не вдається в обговорення цих частин судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подана відповідачем - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», який не погоджується з висновками суду в частині покладення на нього обов'язку щодо відшкодування позивачеві майнової та моральної шкоди, посилаючись на неповідомлення Страховика про настання страхового випадку.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» не містять підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 16 ЗУ "Про страхування" передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката)

Статтею 999 ЦК передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ст.. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов страхування.

Пунктом 1 ст. 22 цього Закону передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Перелік випадків, коли шкода не відшкодовується відповідно до цього Закону, передбачений ст.. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є вичерпним та не розповсюджується на випадки неповідомлення Страховика потерпілим або страхувальником про настання страхового випадку.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та заперечення сторін, надавши вірну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд першої інстанції ухвалив законне і обгрунтоване рішення про необхідність стягнення зі Страхової компанії на користь позивача майнової шкоду пропорційно ступеню вини відповідача ОСОБА_6, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3172185 від 30 серпня 2013 року.

Наведені в апеляційній скарзі доводи Страхової компанії про те, що позивач не надав Страховику заяву про виплату страхового відшкодування, чим позбавив себе права на отримання відшкодування збитків, не можуть бути прийнятими до уваги.

Відповідно до п. п. 33.1.4. п. 33.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися зокрема зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують (п. 35.1. Закону).

Згідно з п. п. 37.1.3., 37.1.4. п. 37.1. Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до роз'яснень у п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Тобто, сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення про настання такого випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

У такому разі неповідомлення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, страховика про страховий випадок відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить підставу для звернення страховиком із регресною вимогою до указаної особи (осіб) після виплати страхового відшкодування відповідно до п. 38.1. цього Закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, у якій зазначено, обов'язок особи письмово повідомити страховика про настання ДТП установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки судом встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Як убачається із матеріалів справи, неповідомлення Страховика позивачем про дорожньо-транспортну пригоду не створювало страховикові перешкод у визначенні обставин страхового випадку, характеру та розміру збитків, оскільки за даним фактом було проведено досудове розслідування, під час якого проведена автотехнічна експертиза, а також заведені та розглянуті адміністративні справи відносно відповідача ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_5

Також відсутні підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування ОСОБА_5, зважаючи на те, що останній повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, звернувшись з даним позовом через шість місяців після дорожньо-транспортної пригоди, тобто без порушень строку, встановленого п. 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У звязку з викладеним колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром матеріальної шкоди в сумі 14942,23 грн., стягнутої зі Страхової компанії виходячи з остаточної вартості пошкодженого транспортного засобу та з урахуванням ступеня вини позивача ОСОБА_5 у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги Страхової компанії щодо безпідставності стягнення з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» моральної шкоди та неправильного визначення судом її розміру.

Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно ст. 23 вищезазначеного закону, шкодою, заподіяної життю та здоров'ю Потерпілого є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

З урахуванням наявності висновку судово-медичного експерта № 53 від 09 січня 2014 року щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих позивачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення зі Страхової компанії на користь позивача ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 500грн., завданої йому внаслідок спричинення тілесних ушкоджень.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів, суд правильно виходив із того, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100000 грн. на одного потерпілого, при цьому страховик відшкодовує не більше, ніж 5 % зазначеного ліміту, а різницю сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Доводи апеляційної скарги Страхової компанії про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував положення п. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не визначив розмір витрат позивача на лікування як розмір шкоди, заподіяної здоров'ю, на думку колегії суддів, не можуть бути взятими до уваги, оскільки розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, визначено статтею 9.3. цього Закону та становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого, а розмір моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» пропорційно ступеню вини відповідача, не перевищує 5% зазначеного обов'язкового ліміту та складає відповідно.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

В.П.Зубакова