АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №756/4605/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 14 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_2, заступника директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_3 про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення на посаді доглядача Биківнянського кладовища; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 5000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25 травня 2009 року працював у Ритуальній службі спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на посаді доглядача Биківнянського кладовища.

Згідно із наказом №46-к від 13 травня 2015 року, що виданий за підписом заступника директора ОСОБА_3, звільнений із займаної посади на підставі п.5 ст.41 КЗпП України.

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки згідно із статутом підприємства звільнення із займаної ним посади може бути здійснено лише директором. Також посилається, що є членом профспілкової організації, згоди на звільнення від якої не отримано.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 14 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду вимогам законодавства, зокрема, зазначаючи, що особи, які працюють доглядачами кладовища, не є посадовими особами, а відтак не можуть бути звільнені на підставі п.5 ст.41 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з»явившихся осіб, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача дотримано вимоги трудового законодавства, звільнення здійснено уповноваженою особою, і підстави звільнення не потребували згоди профспілкової організації.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду колегія не може, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював у Ритуальній службі спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на посаді доглядача Биківнянського кладовища.

Наказом №46-к від 13 березня 2015 року, виданого за підписом заступника директора підприємства, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 13 березня 2015 року у зв'язку з припиненням повноважень, згідно п.5 ст.41 КЗпП України.

Пунктом 1 Розділу І Посадової інструкції доглядача кладовища, визначено, що зазначена посада належить до категорії керівників.

Згідно із п.3 Розділу II (завдання та обов»язки) Інструкції, доглядач кладовища здійснює керівництво роботою працівників кладовища; контроль за правильністю оформлення документів, встановленням намогильних споруд, обліком поховань; контроль за використанням працівниками кладовища щорічних відпусток, своєчасною здачею у відділ кадрів листів непрацездатності тощо.

Пунктом 4 Розділу II Інструкції, передбачено, що доглядач кладовища організовує правильність технічної експлуатації будинків і споруд кладовища (будинки, контори, будинки трауру, ритуальні майданчики, зовнішня огорожа), інженерно-технічного обладнання, розподілення роботи за нарядами-замовленнями між працівниками ритуальних послуг.

Відповідно до повноважень, якими був наділений позивач, суд першої інстанції дійшов висновку, що він є посадовою особою і колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

За змістом цієї правової норми підставою для розірвання трудового договору є припинення повноважень посадовою особи. При цьому, зміст статті не дає підстав уважати про наявність у власника права розірвати трудовий договір із працівником, який є посадовою особою, без дотримання процедури припинення повноважень такої особи, що повинно бути першочерговим.

Дотримання процедури припинення повноважень посадової особи є гарантією дотримання прав і інтересів особи, з якою трудовий договір припиняється.

Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що відбувся факт припинення повноважень ОСОБА_1 як посадової особи, що могло бути підставою для розірвання трудового договору.

При цьому, статутними документами відповідача процедурний аспект припинення повноважень посадових осіб підприємства не закріплений.

Відтак, колегія суддів уважає, що розірвання трудового договору з позивачем проведено без законної на те підстави та в порушення вимог законодавства, що призвело до порушення трудових прав працівника.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З дня звільнення по день ухвалення рішення період вимушеного прогулу становить 192 робочих дні. Розмір середньої заробітної плати становить 93,81 грн. за день, що підтверджено даними Довідки про розрахунок середньої заробітної плати за останні два місяці (а.с.67). Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 18011,52 грн.

На виконання вимог ст.44 КЗпП України при звільненні позивачу була нарахована та виплачена вихідна допомога у розмірах 10026,41 грн. та 3331,23 грн. відповідно до відомостей на виплату грошей (а.с.47, 49). Отримання цих коштів підтверджено позивачем в ході розгляду справи.

Відтак, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню за рішенням суду, зменшується на суму фактично виплачених коштів (вихідної допомоги) та становить 4653,88 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Законодавством встановлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв»язок між протиправною поведінкою та наставшими наслідками.

За змістом ст.237-1 КЗпП України обов»язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи суму на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів ураховує характер спору, тривалість психологічних страждань, вимоги розумності і справедливості, та вважає, що 500 грн. є достатньою для відновлення втрат немайнового характеру та досягнення психологічної рівноваги, а визначений позивачем розмір 5000 грн. є завищеним.

Відповідно до ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 730,80 грн. згідно із кожною розглянутою вимогою (243,60 грн. за кожну із 2 немайнових вимог та 243,60 грн. за 1 майнову вимогу).

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 14 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Поновити ОСОБА_1 на посаді доглядача Биківнянського кладовища з 13 березня 2015 року.

Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4653 грн. 88 коп. та 500 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на користь держави судовий збір в сумі 730 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов