У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

10 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ПоповичО.В., Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - інспекція державного архітектурно - будівельного контролю в Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, управління держземагентства в Берегівському районі Закарпатської області, Великобактянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа - інспекція державного архітектурно - будівельного контролю в Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою, знесення самочинного будівництва та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - інспекція державного архітектурно - будівельного контролю в Закарпатській області, з урахування предмета і підстави позову в порядку ч. 2 ст.31 ЦПК України, просила зобов'язати ОСОБА_5 усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1, зокрема, приміщенням спільного горища та проходом до нього, надати доступ до каналізації, яка проходить під самочинною добудовою відповідача та усунути перешкоди у користуванні спільною прибудинковою територією, шляхом зобов'язання ОСОБА_5 знести самочинно споруджені нею приміщення на першому та другому поверхах (приміщення мансарди) біля входу до її квартири, а у випадку відмови ОСОБА_5 виконати рішення суду - надати право виконати відповідні дії за рахунок ОСОБА_5

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_5 шляхом введення в оману отримала від неї дві письмові згоди на здійснення добудови до квартири АДРЕСА_1, а саме. Вона не заперечує проти надання органом місцевого самоврядування дозволу на здійснення прибудови перед входом до квартири ОСОБА_5 довжиною 3,6 м та шириною 7,2 м, яка б не порушувала конструкції даху; не заперечує проти перекриття ОСОБА_5 даху будинку шифером замість черепиці.

На порушення зазначеної письмової згоди, без отримання відповідної згоди ОСОБА_5 збудувала мансарду, чим порушила конструкцію та зовнішній вигляд даху, а також додаткові приміщення до своєї квартири на першому поверсі, чим обмежила її та власника іншої квартири ОСОБА_6 у користуванні усією площею спільного горища. Така прибудова здійснена з одночасним зайняттям земельної ділянки прибудової території.

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні спільною земельною ділянкою прибудинкової території по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати добудову «А-3», відкриту веранду «а-3», сарай «Ж» та навіс «Е»; визнати недійсним рішення Великобактянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 30 червня 2010 року та виданий ОСОБА_6 державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0676 га за адресою: АДРЕСА_2; визнати неправомірними дії ОСОБА_4 щодо перешкоджання в'їзду на загальну прибудинкову територію будинку АДРЕСА_1, зобов'язавши останню передати їй у спільне користування ключ від замка воріт.

ОСОБА_5 обґрунтовувала свої вимоги тим, що до 2002 року власником земельної ділянки, через яку існував прохід до квартири № 2, була ОСОБА_8, з якою було визначено та узгоджено місця загального користування для в'їзду до двору та проходу до квартири № 2. Після придбання цієї земельної ділянки ОСОБА_4 та наступного оформлення нею документів на землю у державному акті місця загального користування не були позначені, внаслідок чого цей державний акт було визнано недійсним рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 квітня 2013 року. Її інтереси порушено самочинним будівництвом ОСОБА_4 добудови «А-3», відкритої веранти «а-3», сараю «Ж» та навісу, що призвело до привласнення частини спільної земельної ділянки. ОСОБА_9 закриває власним замком ворота в'їзду до спільного двору та блокує користування дворовим проїздом іншим співвласникам будинку. ОСОБА_6 отримала та зареєструвала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0676 га за адресою: АДРЕСА_3, у якому не передбачено виділення місць загального користування для під'їзду до підвалу та підходу до горища, що перешкоджає експлуатації загальних комунікацій будинку.

Рішенням Берегівського районного суду закарпатської області від 13 лютого 2014 року первісний позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні належного ОСОБА_4 права користування та розпорядження квартирою № 1, зокрема, правом користування площею горища, яке на праві спільної сумісної власності належить співвласникам квартир у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, та проходом до горища, а також усунути перешкоди у користуванні спільною прибудинковою територією (земельною ділянкою) зазначеного будинку, шляхом зобов'язання ОСОБА_5 знести самочинно споруджену нею добудову біля входу до її квартири № 2, яка складається із двох приміщень на першому (цокольному) поверсі та двох приміщень мансарди на другому поверсі під дахом будинку, надавши ОСОБА_4 вільний доступ до каналізації, яка проходить під самочинно збудованою добудовою. У випадку відмови виконати рішення суду щодо знесення цих об'єктів, дозволити ОСОБА_4 виконати необхідні дії щодо їх знесення за рахунок ОСОБА_5

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні нею частиною земельної ділянки, віднесеною до земель спірного користування, право користування частиною якої належить їй для проходу до її квартири АДРЕСА_1 відповідно до обмеження, накладеного на цю частину земельної ділянки в державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 27 грудня 1999 року, що належав попередньому власнику ОСОБА_8. на якій ОСОБА_4 самочинно здійснила прибудову «А-3» (приміщення котельні та кладочки), шляхом зобов'язання останньої демонтувати цю прибудову. В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2014 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - інспекція державного архітектурно - будівельного контролю в Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні первинного позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні зміненого первісного позову ОСОБА_4 та залишити в силі рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2014 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та нерухомості майном у повному обсязі.

Таким чином касаційна скарга розглядається тільки на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні первісного позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 буз узгодження з іншими співвласниками будинку та без отримання дозволу на виконання будівельних робіт від уповноваженого державного органу здійснила самочинну двоповерхову добудову до своєї квартири на першому (цокольному) поверсі, яка складається із двох приміщень перед входом до її квартири, а також двох приміщень мансарди на даху будинку, чим обмежила ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у користуванні спільним горищем, а також, зазначена прибудова здійснена з одночасним зайняттям нею частини прибудинкової території, чим істотно порушено право та порядок користування нею інших співвласників вказаного будинку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 не довела свої позовні вимоги та порушення її прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартир № 1, ОСОБА_5 квартири № 2, а ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_4. Згідно із державним актом серії НОМЕР_3 на право приватної власності на землю, ОСОБА_10 є власником земельної ділянки площею 0,0676 на по АДРЕСА_1. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 збудувала приміщення мансарди саме під дахом будинку.

Відповідно до заяв ОСОБА_4 від 10 січня 2006 року, вона надала ОСОБА_11 свою згоду на здійснення нею прибудови біля входу до її квартири, згідно яких вона не заперечувала проти надання органом місцевого самоврядування ОСОБА_12 дозвіл на прибудову до будинку біля входу до її квартири № 2 довжиною 3,6 м та шириною 7,2 м, а також не заперечувала проти перекриття ОСОБА_5 даху будинку з черепиці на шифер без зміни конструкції даху ( т. 1 а.с. 168 - 169).

ОСОБА_4 у відповідності до ч. 3 ст. 42 ЗК України узгодила з ОСОБА_13 порядок використання земельної ділянки, на якій останньою здійснено вказану прибудову, і остання здійснила прибудову до своєї квартири у тих розмірах, які були погоджені з ОСОБА_4, з якою також був узгоджений і порядок використання прибудинкової території.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову, суд апеляційної інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, що виникли між сторонами, правомірно застосував до спірних правовідносин ч. 2 ст. 382, ч.ч. 1 та 2 ст. 369, ст. 376 ЦК України, ст. 42 ЗК України та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_13 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном.

Висновки суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують і не дають підстав, визначених ст. 337 ЦПК України, для його скасування.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року, відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Попович

В.М.Коротун

А.В.Маляренко