Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1814/14-ц Головуючий у 1-й інст. Зайцев А.В.
Категорія 27 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення та виселення, зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року Банк звернувся до суду з позовом. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZRSWGA00000067 від 10.10.2006р. в розмірі 493123,61грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 40,30 м2, житловою площею 25,50 м2, за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та проживають в квартирі, стягнути з відповідачів судові витрати. Зазначав, що 10.10.2006р. між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZRSWGA00000067, відповідно до якого позивач надав кредит у розмірі 77700 грн. зі сплатою % за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 11.10.2010р., а відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити % за користування кредитними коштами в строки, та в порядку, встановленими кредитним договором. Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачці кредитні кошти у вказаній сумі.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком і відповідачами 10.10.2006р. було укладено договір іпотеки № ZRSWGA00000067. Згідно з договором іпотеки відповідачі надали в іпотеку спірну квартиру, яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. В порушення зазначених норм закону, та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 14.03.2014р. виникла заборгованість в сумі 493123,61грн.

В грудні 2014р. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з зустрічним позовом. Просили визнати недійсними кредитний та іпотечний договори. Зазначали, що характер правовідносин, які склалися між ними, та засудженими за вироком Бердичівського міськрайонного суду від 05.11.2013 року, при вчиненні правочинів на отримання кредитних коштів свідчать про те, що вони мали спотворене уявлення про обставини, які дійсно мали місце. Укладаючи кредитний договір, не правильно сприймали субєктів правочину, правові наслідки, що обумовлені цим правочином, оскільки вважали, що правочин вчиняється для отримання коштів засудженими, які будуть нести правові наслідки правочину.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 вересня 2015 року позов Банку залишено без задоволення в звязку зі спливом позовної давності. Зустрічний позов залишено без задоволення за безпідставністю.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити. Зазначає, що вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2013р. було відмовлено у задоволенні цивільного позову по кримінальній справі відносно ОСОБА_4, поданого Банком про відшкодування збитків при вчиненні злочину. Предметом вказаного цивільного позову був спірний кредитний договір та грошові кошти, отримані у його виконання. Відповідно до зазначених фактів та вимог законодавства України перебіг позовної давності щодо виконання зобовязань спірного кредитного договору почав свій сплив з 06.11.2013р. та закінчується 06.11.2013р. Таким чином Банком не було пропущено строк позовної давності.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, 10.10.2006р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZRSWGA00000067, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 77700.00грн. зі сплатою за користування кредитом 16.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 11.10.2010р. В забезпечення виконання зобовязань Банк уклав із відповідачами 10.10.2006р. договір іпотеки №ZRSWGA00000067, за яким вони передали в іпотеку АДРЕСА_2, загальною площею 40,3м2, яка їм належить на праві власності. Проте ОСОБА_1 зобовязання належним чином не виконувала. Станом на 14.03.2014р. утворилась заборгованість в сумі 493123,61грн.

Відповідно до ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України, а також умов укладеного договору, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно із ч.1 ст.33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.39 Закону України „Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь - якій особі - покупцю. Одночасно суд має право виселити мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Суд першої інстанції правильно визнав, що вимоги банку є обґрунтованими. Проте, підстави для задоволення позову відсутні, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.256, ч.4 ст.267,257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст.ст.253,261,266 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. 1.1, 3.1 кредитного договору сплата за кредитом здійснюється щомісяця.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором здійснено 17.09.2007р., а дія кредитного договору закінчилася 11.10.2010р.

Суд першої інстанції правильно визнав, що початок перебігу строку позовної давності настав 09.10.2007р., тобто з моменту настання строку погашення чергового платежу, а сплинув у жовтні 2010 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що підстав для визнання поважними причини пропуску Банком строку звернення до суду немає, оскільки зазначені у позовній заяві обставини, зокрема, накладення арешту на спірну квартиру в рамках кримінальної справи за постановою слідчого від 20.09.2008р., і суду від 17.12.2009р., а також факт звернення позивача з позовом у кримінальній справі про стягнення збитків по спірному кредиту з винних осіб у кримінальній справі, які не були сторонами кредитного договору, не перешкоджали Банку у визначений законом строк в межах позовної давності звернутись до суду з позовом до боржника.

При цьому суд виходить з таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України)

В решті вимог рішення сторонами не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008р. "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку").

Судове рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: