У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді скаргу боржника - ОСОБА_1, орган виконання судових рішень Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, на дії головного державного виконавця Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, за якою просить суд:

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення про заборону його відчуження від 07.07.2015 року у ВП № 48040428;

- зобовязати головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції зняти арешт на будинок в м. Ужгороді, вул.. Снігурського, 10, автомобіль марки Хонда, д.р.н. АО 0707 АО та інше майно, яке перебувало у власності ОСОБА_3, який помер 07.01.2015 року, що належить боржнику ОСОБА_1 та зняти заборону здійснювати їх відчуження.

В обґрунтування скарги заявник зазначив наступне.

07.07.2015 року головним державним виконавцем Сухан М.М. МВ ДВС Ужгородського МРУЮ у ВП № 48040428 на виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 01.07.2015 року було накладено арешт на будинок в м. Ужгороді, вул.. Снігурського, 10, автомобіль марки Хонда, д.р.н. АО 0707 АО та інше майно, яке перебувало у власності ОСОБА_3, який помер 07.01.2015 року, що належить боржнику ОСОБА_1.

Саржник вважає зазначену постанову незаконною, оскільки, на її думку, державний виконавець не мав права накладати арешт на зазначене майно, оскільки вона не є власником зазначеного майна, тому вважає, що цей арешт накладений без будь яких правових підстав для його накладення.

Як зазначено у ст. 383, 385 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

З урахуванням викладеного та у відповідності до ст. 383 386 ЦПК України судом за ухвалою від 27.07.2015 року було відкрито провадження за зазначеною скаргою та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 06.08.2015 року на 16 год. 40 хв. У подальшому розгляд зазначеної скарги судом неодноразово відкладався через неявку сторін та їх представників, сторони та їх представники судом належним чином повідомлялися про час і місце розгляду зазначеної скарги, проте не прибули у судове засідання. Від заявника до суду надійшла заява про перенесення судового засідання, призначеного на 01.12.2015 року у звязку що вона не може зявитися у судове засідання за сімейними обставинами, яке документально обґрунтовано не було, проте судом було оголошено перерву у розгляді скарги до 14.12.2015 до 16 год. 50 хв., однак у це судове засідання скаржниця також не прибула, причини неприбуття суду не повідомила. Зазначені дії суд розцінює як свідоме затягування розгляду справи, що є неприпустимим, оскільки відповідно до ст. 386 ЦПК України зазначена скарга підлягає розгляду у десятиденний строк, судом надавалося достатньо часу заявнику для прибуття у судове засідання, тому вважає за необхідне розглянути зазначену скарг по суті за відсутністю заявника та її представника.

В судовому засіданні 14.12.2015 року орган виконання судових рішень та стягувач категорично заперечили проти задоволення зазначеної скарги та надали суду докази в обґрунтування своїх доводів.

Як вбачається з матеріалів справи за постановою від 07.07.2015 року головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 було винесено постанову у виконавчому провадженні ВП № 48040428 про арешт майна боржника та оголошення про заборону його відчуження за якою накладено арешт на будинок за адресою: м. Ужгород, вул. Снігурського, 10, автомобіль марки Хонда, д.р.н. АО 0707 АО та інше майно, яке перебувало у власності ОСОБА_3, який помер 07.01.2015 року, що належить боржнику ОСОБА_1 та накладено заборону здійснювати їх відчуження.

Зазначену постанову винесено на виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 01.07.2015 року у справі № 308/7127/15-ц за якою було накладено арешт на будинок за адресою: м. Ужгород, вул. Снігурського, 10, автомобіль марки Хонда, д.р.н. АО 0707 АО та інше майно, яке перебувало у власності ОСОБА_3, який помер 07.01.2015 року.

Ця ухвала була оскаржена у апеляційному порядку та за ухвалою від 12.08.2015 року Апеляційного суду Закарпатської області була залишена без змін. При цьому апеляційною інстанцією зазначено, що при обранні видів забезпечення позову суд першої інстанції правомірно виходив з вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України, відповідно до якої види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами, і вважає за можливим забезпечення вимог за даним позовом шляхом накладення арешту на майно, яке входить в спадкову масу за спадкодавцем ОСОБА_3 та належало такому на праві власності за його життя.

Зазначена постанова була направлена на адресу боржника із супровідним листом та отримана останньою 14.07.2015 року, що підтверджується копією конверту, наданим боржником

Згідно ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст. ч. 3 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

У даному випадку судом фактично було здійснено дії щодо охорони спадкового майна в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями. Вищезазначена ухвала суду набрала законної сили та підлягає обовязковому виконанню. Тому суд дійшов висновку, що вищезазначена постанова про арешт майна боржника та оголошення про заборону його відчуження була винесена у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та на виконання ухвали суду, яка набрала законної сили, тому відсутні підстави для її скасування та зняття арешту з майна, на яке накладено арешт, відтак у задоволенні зазначеної скарги слід відмовити.

Відповідно до п. 14 постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Однак, як зазначено у п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Будь яке клопотання про повернення судового збору від заявника до суду не надходило, тому питання щодо його повернення судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 210, 383 386, 293, 294 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги боржника - ОСОБА_1, орган виконання судових рішень Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, на дії головного державного виконавця Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Н.В. Дергачова