Ухвала

іменем україни

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І., Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 27 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 03 травня 2013 року він проходив повз електричну опору № 61 на станції Деражня Хмельницької області та внаслідок удару струмом чого отримав електротравму. З 03 по 15 травня 2013 року він перебував на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні Хмельницької обласної лікарні, в результаті чого йому було завдано майнову та моральну шкоду. З огляду на зазначене, просив стягнути з державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» 2 325,90 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 27 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_3 2 325,90 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 30 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами установлено, що згідно з актом службового розслідування нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці 03 травня 2013 року близько 03 години 20 хвилин на станції Деражня стався нещасник випадок через несанкціоноване втручання сторонніх осіб до споруд залізниці, в результаті чого ОСОБА_4 отримав електротравму.

Відповідно до листа Деражнянської центральної районної лікарні від 14 травня 2013 року ОСОБА_4 був доставлений в реанімаційне відділення з діагнозом: термічний опік ІІ-ІІІ ст. обличчя, шиї, передньої поверхні тулуба, правого та лівого плеча електрострумом.

З 03 по 15 травня 2013 року ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні Деражнянської центральної районної лікарні. Відповідно до фіскальних та товарних чеків на придбання ліків ОСОБА_3 витрачено 2 325 грн 90 коп.

Згідно протоколу № 59 від 03 травня 2013 року під час нещасного випадку ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що всі струмопровідні частини роз'єднувача знаходяться у справному стані, а тілесні пошкодження були заподіяні позивачу внаслідок його умисних дій, стану алкогольного сп'яніння та грубого порушення вимог особистої безпеки, а не внаслідок неконтрольованої дії джерела підвищеної небезпеки. Крім того, відповідач зазначав, що конструкція струмопровідних елементів роз'єднувача контактної мережі встановлена біля опори контактної мережі на висоті 6 метрів від поверхні землі. Отже, відповідач вважав, що позивач умисно порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, самовільно піднявся на конструкцію ручного приводу секційного роз'єднувача та наблизився на небезпечну відстань до струмопровідних елементів секційного роз'єднувача.

Відповідно до висновку судової електротехнічної експертизи від 01 квітня 2014 року секційний роз'єднувач контактної мережі № П-6, що розташований на опорі № 61 ст. Деражня, перебував у технічно справному стані; ураження ОСОБА_3 електричним струмом при наближенні його до опори контактної мережі № 61 на ст. Деражня неможливе, оскільки зріст потерпілого 165 см, а найближчі струмоведучі частини на опорі № 61 розташовані на висоті більше 6 м; потерпілий ОСОБА_3 був уражений лише електричною дугою після наближення до струмовідних частин, що перебували під напругою (т. 1, а.с. 212-224)

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 220 від 19 червня 2014 року тілесні ушкодження ОСОБА_3 перебувають у причинному зв'язку з випадком, який стався 03 травня 2013 року на ст. Деражня Південно-Західної залізниці; можливість того, що ОСОБА_3 після отримання електротравми міг самостійно спуститися з валу-трубчастої тяги приводу є маловірогідним. При такому видові травми у останнього мали виникнути судомні скорочення м'язів верхніх і нижніх кінцівок та втрата свідомості, що в свою чергу унеможливило виконання цілеспрямованих дій та призвело б до падіння потерпілого з електроопори (т. 2, а.с. 7-10).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1187> шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" <nau://ukr92> (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1187> особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз'яснено у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відповідальності відповідача як особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за завдану позивачеві шкоду, виходячи з того, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду позивачу було завдано внаслідок непереборної сили або умислу самого потерпілого.

Статтею 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337> визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» відхилити.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 27 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Головуючий
Судді:В.І. Амелін Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко Судді: В.І. Амелін