У Х В А Л А

Іменем України

14 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бондаренка Ю.О.,

суддів: Куцина М.М., Собослой Г.Г.,

при секретарі Шимон М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася з позовом доОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою зобов'язавши ОСОБА_1 знести паркан зведений на земельній ділянці позивача та не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що позивач, згідно державного акту, є власником присадибної земельної ділянки площею 0, 05 91 га в с. Колочава-Горб, 209 «б». Його рідний брат відповідач ОСОБА_1 самовільно захопив частину його земельної ділянки встановивши металеву огорожу внаслідок чого позивач позбавлений можливості обслуговувати свій житловий будинок.

Рішенням Міжгірського районного суду від 30 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено та зобовязано ОСОБА_1 знести (забрати) із земельної ділянки ОСОБА_2 огорожу з металевої сітки, звільнивши таким чином самовільно зайняту ним частину земельної ділянки останнього, площею 3 (три) м. кв. і в майбутньому не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Відповідач ОСОБА_1 з рішенням суду першої інстанції не погодився, оскаржив його та порушив питання про скасування і ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права. Так, апелянт вказує на те, що обставини на які посилався позивач щодо захоплення земельної ділянки не знайшли свого підтвердження в суді натомість технічна документація позивача є суперечлива, акт погодження меж відповідач не підписував. Як позивачу так і відповідачу була виготовлено одночасно технічну документацію на земельні ділянки і факт захоплення не був зафіксований, а бетоновані стовпи, до яких була прикріплена сітка не змінювались 18 років.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу.

Позивач заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Експерт ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила висновки щодо накладення земельних ділянок.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За вимогами ст.ст.213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 638822 від 02.11.2012 р. є власником земельної ділянки площею 0, 0591 га в с. Колочава-Горб, 209 «Б», яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.7).

Рішенням 13 сесії 6 скликання Колочавської сільської ради від 27.12.2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1667 га в с. Колочава-Горб, 209 «Б» для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.48).

Рішенням 15 сесії 6 скликання Колочавської сільської ради від 27.06.2013 року скасовано рішення 13 сесії 6 скликання від 27.12.2012 року (а.с.47).

Відповідно до акту обстеження від 02 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_1 ( рідний брат позивача) самовільно зайняв частину його земельної ділянки: від 0,14 м до 0,45 м. відповідно до геодезичної зйомки (а.с.51).

За висновком експерта фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 розташованої в с.Колочава Горб, 209 "б" Міжгірського району Закарпатської області становить 0,0582 га. Площа та конфігурація земельної ділянки, яка фактично використовується ОСОБА_2 є меншою від останньої на 9 м.2, а площа фактичного використання земельної ділянки ОСОБА_1 в с. Колочава Горб 209 "а" не відповідає площі визначеній кадастровою справою , та є більшою за останню на 59 м.2. (а.с.204-242). З додатку 6 до експертизи вбачається, що накладення між конфігураціями земельних ділянок сталась в результаті межі земельної ділянки ОСОБА_1 проходять з порудженням меж земельної ділянки ОСОБА_2 згідно технічної документації і площа накладення становить 6 м.2 (а.с.233).

ОСОБА_2 рішення Міжгірського районного суду від 30 грудня 2014 року не оскаржив.

Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу шляхом припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 96 ЗК України визначає, що землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів;

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ст.212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Стаття 376 ЦК України передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, і то лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення. За позовом громадянина таке рішення може бути ухвалено на підставі ст.391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод.

Самовільно демонтувати металевий пліт із земельної ділянки ОСОБА_2 відповідач відмовляється.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не спростував висновків суду першої інстанції та не довів тієї обставини, що встановлена ним металева огорожа на земельній ділянці якою він користується не порушує прав позивача.

Беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на нормах матеріального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Міжгірського районного суду слід залишити без змін

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209,218,303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді