Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, служба у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації Львівської області, про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення.

Позовні вимоги мотивувало тим, що з вини ОСОБА_2, який належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором від 02 квітня 2007 року, виникла кредитна заборгованість, у рахунок якої рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02 серпня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок АДРЕСА_1, проте до теперішнього часу, не дивлячись на попередження банку про виселення, у вказаному будинку проживає відповідач разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які підлягають виселенню на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23 січня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у жилому будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 02 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 150 000 доларів США, строком до 02 квітня 2012 року зі сплатою відсотків у порядку та розмірі, визначеному цим договором.

У забезпечення вказаного договору між його сторонами було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належний йому на праві власності жилий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02 серпня 2010 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 02 квітня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме жилий будинок АДРЕСА_1.

Згідно довідки виконавчого комітету Зашківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 1194 від 16 грудня 2014 року у вказаному будинку на теперішній час зареєстровані та проживають ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя ст. 109 ЖК Української РСРрегулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСРгромадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСРвстановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак результат аналізу зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, установивши, що переданий в іпотеку жилий будинок придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, дійшов вірного й обґрунтованого висновку щодо неможливості виселення відповідача із вказаного будинку без надання іншого жилого приміщення.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Апеляційним судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скаргиПАТ КБ «ПриватБанк» не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача щодо реєстрації відповідача у спірному будинку після укладення договору іпотеки та без згоди банку, як іпотекодержателя, оскільки вимоги щодо неправомірності реєстрації ОСОБА_1 та її доньки, а також не набуття ними права користування житлом за вказаних обставин, банком не заявлялися.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції немає, оскільки висновки суду щодо відмови в задоволенні позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко