У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_4 повинен повернути йому різницю в коштах, що складає 79,696 грн, яка виникла в результаті зміни офіційного курсу долара НБУ станом на день платежу, а саме: на 07 жовтня 2014 року.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 79 696 грн боргу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 31 березня 2015 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін, виключено з мотивувальної частини рішення суду посилання на ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці в коштах, яка виникла в результаті зміни офіційного курсу долара НБУ станом на день платежу.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Судами встановлено, що 01 вересня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав суму у розмірі 16 000 доларів США та зобов'язався повернути зазначену суму до 01 листопада 2009 року. Проте вказаний обов'язок ОСОБА_4 не виконав.

Заочним рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 16 000 доларів США, що еквівалентно 127 824 грн.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2010 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін. Резолютивну частину рішення суду в частині стягнення грошових коштів викладено в наступній редакції: "Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 127 824 грн боргу, що еквівалентно 16 000 доларів США".

Відповдіно до ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суди застосували до спірних правовідносин ч. 2 ст. 533 ЦК України, відповідно до якої якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Так, вирішуючи справу, суди не надали належної оцінки тому, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, в тому числі за договором позики, застосовуються положення ст. 625 ЦК України.

Таким чином, судами до спірних правовідносин було невірно застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Зазначені порушення та неправильне застосування норм матеріального права перешкоджають встановленню фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим рішення судів не можна визнати законними й обґрунтованими, що в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 31 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.В. Ступак