АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6239/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2495/К/15 суддя Дехта Р.В.
Категорія № 27 (I) Доповідач - Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.,

секретар: Масловій К.В.,

за участю: представника відповідача ПАТ «Євраз Суха Балка» - Безверхої Ірини Іванівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

31 липня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» (надалі - ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка») про стягнення середньої заробітної плати за час затримки та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював на підприємстві відповідача на різних посадах з 08.07.1985 року по 04.08.1998 року, з 28.05.2990 року по 09.12.1991 року, з 07.04.1999 року по 04.01.2010 року. В період роботи, наказами по підприємству неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади всім працівникам.

У 2012 році позивач дізнався, що відповідач порушував законодавство України в частині виплати заробітної плати за час щорічних відпусток. В березні 2012 року він звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, компенсації втрати частин заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 20.05.2013 року його позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було залишено без розгляду на підставі заяви представника. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2013 року, яке набрало законної сили 01.10.2013 року, його позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 5085 гривен 52 копійки. В стягненні компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку її виплати - відмовлено.

Вважає, що підприємство повинно виплатити йому середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньомісячного числа робочих днів - 21 день, кількості календарних днів затримки розрахунку - 44 місяці та середньоденної заробітної плати за останніх два місяці перед звільненням - 93,02 грн., що становить: 21 х 93,02 х 44 = 85932,87 грн., яку просив стягнути з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на свою користь.

Крім того, діями ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» йому спричинена моральна шкода, що виражається в тому, що він працював на підприємстві відповідача в підземних, шкідливих умовах праці, сумлінно виконуючи свої обов'язки, отримав професійне захворювання, наслідком якого є втрата працездатності, а відшкодування моральної шкоди компенсує перенесені ним страждання та переживання, оскільки недоплачену заробітну плату він міг би витратити на свої потреби. Моральну шкоду оцінює в 10000 грн., яку просив стягнути з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», а також стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3410,40 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки та моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі. На її думку, суд помилково зазначив, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду з даними позовними вимогами, посилаючись на ч. 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки вважає, що у разі порушення законодавства про плату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення будь-яких виплат, що входять в структуру заробітної плати, без обмеження будь-яким строком.

Також представник позивача вважає, що суд не врахував наявність підстави, яка унеможливлює застосування ч. 1 ст. 233 КЗпП України, а саме: відповідач не повністю розрахувався з позивачем в частині виплати заробітної плати, зокрема в частині компенсації втрати частини заробітної плати, а також звертає увагу на те, що, оскільки вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволені в повному обсязі, то не підлягає застосуванню принцип співмірності та зменшення розміру середнього заробітку.

Таким чином, на її думку, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку у повному обсязі, а також моральна шкода та витрати на правову допомогу.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» просить апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Як встановленосудом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 в період з 08.07.1985 року по 04.08.1998 року, з 28.05.2990 року по 09.12.1991 року, з 07.04.1999 року по 04.01.2010 року працював на різних посадах на ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка».

04 січня 2010 року був звільнений у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5-12).

Протягом роботи на підприємстві позивач неодноразово знаходився у відпустці.

У заявлений ОСОБА_3 спірний період з 05.01.2010 року по 31.10.2013 року наказами по підприємству неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади працівникам підприємства.

Позивачу у спірному періоді відповідачем неправильно розраховувалась і виплачувалась заробітна плата за час його відпусток, а саме без корегування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчислені середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати ОСОБА_3 за весь період роботи на ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» заробітної плати за час відпусток.

Спільною постановою Генерального директора ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» та профспілкових комітетів № 3 від 06.02.2012 року та наказом № 295 від 16.02.2012 року, відповідачем визнано порушення порядку нарахування заробітної плати за час відпусток та визначенокорегуючий коефіцієнт, який підлягає застосуванню для проведення розрахунку заборгованості, у вигляді: 1 + розмір підвищення тарифних ставок та окладів (в частках одиниці) Х 0,71.

В березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, компенсації втрати частин заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20.05.2013 року, на підставі заяви представника позивача, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення середнього заробітку за частину часу затримки виплат недоплаченої заробітної плати за період з 04.01.2010 року по 01.03.2013 року в сумі 73671, 84 грн. - було залишено без розгляду (а.с. 26).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2013 року, яке набрало законної сили 01.10.2013 року, позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на його користь недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 5085,52 грн. без утримання податків та обов'язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме: стягненні компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку її виплати - відмовлено (а.с. 27-29).

Визначена судом сума недоплаченої заробітної плати за час відпусток в розмірі 5085,52 грн. була виплачена позивачу 20 листопада 2013 року (а.с. 54).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати недоплаченої заробітної плати, суд першої інстанції, посилаючись на ч. 1 ст. 233 КЗпП України, виходив з того, що позивачем пропущений тримісячний строк для звернення до суду, який обчислюється з дня, коли він дізнався про порушення свого права, що є днем проведення з ним остаточного розрахунку. Також суд зазначив, що, оскільки відповідачем не порушено право позивача на отримання належних грошових коштів при звільненні, то відсутні й підстави для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 47, 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому необхідно враховувати, що вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки основної заробітної плати, повинні буди заявлені в межах тримісячного строку, визначеного ст. 233 КЗпП України для вирішення таких спорів.

Дані положення норм матеріального права узгоджуються із роз'ясненням, що викладено в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним поданням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положенням ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу, надав тлумачення, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування завданої у зв'язку з цим моральної шкоди визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати, а також відшкодування моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з частиною 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Вказаної позиції дотримується й Верховний Суд України в постанові від 24.06.2015 року по справі № 6-116цс15, яка, відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» 20 листопада 2013 року виплатило ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 5085,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5213 (а.с. 54) та спір щодо розміру суми заробітної плати, належної до виплати, між сторонами відсутній.

Даний позов ОСОБА_3 подав до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу 31 липня 2015 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду (а.с. 1), тобто більше ніж через рік з дня отримання заробітної плати, яку належало виплати відповідачем після звільнення позивача, що свідчить про пропущення позивачем тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Про застосування строку позовної давності, представником відповідача до суду першої інстанції була подана відповідна заява (а.с. 66-69).

Отже, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що у разі порушення законодавства про плату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення будь-яких виплат, що входять в структуру заробітної плати, без обмеження будь-яким строком.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» не повністю розрахувалось з позивачем в частині виплати заробітної плати, зокрема в частині компенсації втрати частини заробітної плати, що унеможливлює застосування ч. 1 ст. 233 КЗпП України, на думку колегії, також не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2013 року, в задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_3, а саме: стягненні компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку її виплати, було відмовлено. Рішення набрало законної сили 01.10.2013 року (а.с. 27-29).

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: