Справа № 477/2694/15-ц
Провадження № 2/477/1224/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Федоровській Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, третя особа ОСОБА_3, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2015 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_4, який помер 25 жовтня 2014 року, а також визнати за нею право власності на житловий будинок і земельну ділянку, що розташовані в с.Лимани по вул. Робоча, 35 Жовтневого району Миколаївської області після смерті ОСОБА_5

В обґрунтування цих вимог вказувала, що є онукою ОСОБА_4 та донькою сина останнього ОСОБА_3.

За життя на випадок своєї смерті дідусь залишив заповіт на її користь та користь свого сина, а її батька ОСОБА_3

Згідно заповіту, що складено на її користь, дідусь заповідав їй вищевказані житловий будинок та земельну ділянку.

25 жовтня 2014 року ОСОБА_4 помер. На час смерті він проживав сам, ніхто із ним зареєстрований не був, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом ніхто із спадкоємців не звертався. Вона, будучи юридично необізнаною, помилково вважала, що складений на її користь дідусем заповіт беззастережно гарантує їй право на отримання спадщини після його смерті незалежно від будь-яких інших обставин. Лише зі зверненням до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину їй стало відомо про порушення нею строку прийняття спадщини, у звязку з чим, а також у звязку із втратою оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджували право власності спадкодавця на заповідане майно, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. За вищевказаного, посилаючись на поважність причин пропуску нею строку звернення із заявою про прийняття спадщини, просила про захист її спадкових прав. У звязку із втратою оригіналів правовстановлюючих документів, тобто відсутність можливості нотаріального оформлення її спадкових прав, також просила про визнання за нею права власності на заповідане майно.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності.

Від її представника адвоката ОСОБА_6 надійшла заява щодо розгляду справи за їх відсутності, в якій він також підтримав позовні вимоги своєї довірительки.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду зі заявою за підписом сільського голови, в якій проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала та просила справу розглянути за відсутності їх представника.

Від третьої особи ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій останній проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності.

Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть І-ФП № 211954, ОСОБА_4 помер 25 жовтня 2014 року про що ОСОБА_2 сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 63 від 28 жовтня 2014 року (а.с. 6).

За даними довідки ОСОБА_2 сільської ради від 02.10.2015 р, поховання ОСОБА_5 провів його син ОСОБА_3.

За даними спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_7, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 лише в 2015 році звернулися позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3, обоє відповідно до заповіту.

Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються постановою нотаріуса ОСОБА_7 від 30 вересня 2015 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане заповідане на її користь майно. Підставою для відмови стало порушення вимог ст. 1270 ЦК України, ненадання документів до щодо родинних стосунків із спадкодавцем, адже майно заповідане онуці, а також у звязку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів (а.с. 53).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

За положеннями ст. 1270 Цивільного Кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного Кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може продовжити строк на подачу заяви про прийняття спадщини, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради та даних спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, останній на час смерті мешкав один, із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк ніхто із спадкоємців ні за законом ні за заповітом не звернувся, отже спадкові відносини після смерті ОСОБА_4 не вичерпані.

Як вказує позивачка, через юридичну необізнаність вона вважала, що складений на її користь дідусем заповіт беззаперечно гарантує їй отримання спадщини незалежно від будь-яких інших обставин, а тому лише з цих причин вона не подала у 6-ти місячний строк з дня смерті дідуся відповідної заяви до нотаріальної контори.

Зі змісту спадкової справи слідує, що інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини лише у вересні 2015 року. Тобто обоє вважали, що складені на їх користь заповіти вже передбачали безумовне отримання ними спадщини.

За вищевказаного суд дійшов висновку, що позивачка дійсно помилялася щодо правових підстав та умов за яких вона є спадкоємцем, який прийняв спадщину.

Враховуючи, що на даний час спадкові відносини після смерті ОСОБА_4 не вичерпані, та поважність причин, через які ОСОБА_1 вчасно не подала до нотаріальної контри відповідної заяви про прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що її спадкові права підлягають захисту.

Відповідно до змісту заповітів, що складені ОСОБА_4 та посвідчені секретарем Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 25 січня 2007 року, на випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповідав сину ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а онуці ОСОБА_1 житловий будинок № 35 по вул. Робітничій в с.Лимани Жовтневого району та земельну ділянку за цією ж адресою (а.с. 46-47).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно зі ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Зі змісту заповіту на користь позивачки, слідує про посилання заповідача на родинний зв'язок із особою, на користь якої сколено заповіт.

Так, прізвище її батька ОСОБА_3 та заповідача ОСОБА_4 мають розбіжності, що позбавляє її можливості в адміністративному порядку довести родинні стосунки.

В той же час, зі змісту копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 (до шлюбу Пилипас на рос. мові) Ю.В., батьками останньої зазначені (на російській мові) ОСОБА_8 и ОСОБА_9 (а.с. 9).

Згідно копії свідоцтва про шлюб, 24 вересня 2011 року позивачка ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_3) зареєструвала шлюб із ОСОБА_10, у звязку з чим змінила прізвище на ОСОБА_10 (а.с. 10).

Зі змісту копії свідоцтва про народження ІІ-АВ 552346, її батька, прізвище останнього у свідоцтві зазначено як ОСОБА_11. Його батьками вказані ОСОБА_12 та ОСОБА_13. В той же час у паспортному документі прізвище її батька зазначено як «Піліпас» (а.с. 13).

Аналізуючи вищевказані документи, суд дійшов висновку про доведення родинних стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_14, відповідно як рідного діда та онуки, а розбіжності в написанні прізвища заповідача та ОСОБА_3 є наслідком помилки при переведенні прізвища заповідача та його нащадків з російської мови на українську.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення зокрема про встановлення родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справа про спадкування" від 30 травня 2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та(або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Встановлення факту родинних відносин має юридичне значення для позивачки при оформленні спадщини після смерті дідуся, а тому в цій частині її вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивачки про визнання права власності на вищевказане спадкове майно, то згідно копії свідоцтва про право власності від 21.12.2010 року, ОСОБА_4 мав у власності житловий будинок № 35 по вул. Робоча в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 15).

Право власності за ним на вказане майно було зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 21.12.2010 року, номер запису 669 (а.с. 16).

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_4 також належала на праві приватної власності земельна ділянка за вищевказаною адресою, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 14).

Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Проте, як вказує позивач оригінали правовстановлюючих документів щодо вищевказаного майна було втрачено. Нею прийняті заходи до отримання дублікатів правовстановлюючих документів (а.с. 18-19), проте у їх видачі їй відмовлено.

В той же час належність спадкодавцю вищевказаного майна підтверджена наданими суду письмовими доказами, тому останнє увійшло до складу спадкової маси.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи викладене, встановивши родинні відносини позивачки та спадкодавця ОСОБА_4 як онуки та діда, поважність причин пропуску позивачкою строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, з чого суд дійшов висновку про захист її спадкових прав, що позивачка є спадкоємцем за заповітом та враховуючи право особи на розпорядження своїм майном в тому числі шляхом заповідання (ст.ст. 1233-1236 ЦК України), враховуючи, що позивачка позбавлена можливості нотаріального оформлення її спадкових прав у звязку із втратою оригіналів правовстановлюючих документів на заповідане майно, на підставі ст. 16 ЦК України, суд дійшов висновку про захист її спадкових прав в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 212- 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити родинні відносини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, який помер 25 жовтня 2014 року, відповідно як онуки та діда.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 25 жовтня 2014 року, на :

-житловий будинок № 35 з господарськими будовами та спорудами по вул. Робоча в селі Лимани Жовтневого району Миколаївської області;

-земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будов і споруд, що розташована по вул. Робоча № 35 в с.Лимани Жовтневого району Миколаївської області (що посвідчена Державним актом, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 002658).

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Суддя Л.М. Семенова