УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Коротуна В.М., ПаріновоїІ.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Компанії «Абаніко Лімітед», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Старостіна Наталія Сергіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заріна Марина Вікторівна, Компанія «Омега Мерчантс Лтд», про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, повернення будинку та скасування державної реєстрації, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лессор Груп» на рішення апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі ‒ ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», «Промінвестбанк») звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, посвідчений 18 серпня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С., а також договір про внесення змін та доповнень до вказаного договору, посвідчений 21 серпня 2008 року цим же приватним нотаріусом; скасувати державну реєстрацію правочину у державному реєстрі правочинів та зобов'язати ОСОБА_3 повернути будинок у власність позивача.

Позов мотивований тим, що оспорювані позивачем договори були укладені з порушенням вимог ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанови Національного банку України від 28 серпня 2001 року № 368 «Про затвердження Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні», якими передбачено, що угоди, які здійснюються з пов'язаними з банком особами, не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, укладені з іншими особами, та що угоди, укладені банком з пов'язаними особами на умовах сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення.

Позивач послався на те, що ОСОБА_3 як голова правління «Промінвестбанку» відповідно до ст. 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» належить до пов'язаних з банком осіб, уклав угоду за ціною будинку, яка є заниженою по відношенню до його ринкової вартості, тобто на більш сприятливих для себе умовах, ніж угода, що була б укладена з іншими особами. Відчуження активів «Промінвестбанку» за цінами, що не відповідають ринковим, загрожувало інтересам вкладників та кредиторів банку, оскільки спірна угода була укладена за місяць до введення в банку тимчасової адміністрації Національним банком України.

Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позовні вимоги із застосуванням ст. 216 ЦК України - двосторонньої реституції - та скасуванням державної реєстрації правочину у Державному реєстрі правочинів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року апеляційна скарга ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволена частково. Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку, договору про внесення змін і доповнень до нього недійсними, скасування державної реєстрації правочинів скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення. Визнаний недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3, посвідчений 18 серпня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 3753, а також договір про внесення змін та доповнень до вказаного договору, посвідчений 21 серпня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 3819, та скасовано державну реєстрацію зазначених правочинів у державному реєстрі правочинів. Вирішено питання судових витрат. Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_3 передати будинок банку залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2013 року касаційну скаргу компанії «Омега Мерчантс ЛТД» відхилено, а рішення апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Лессор Груп» просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційних скарг, вважає, що касаційна скарга ТОВ «Лессор Груп» підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Установлено, що на засіданні правління «Промінвестбанку» від 07 липня 2008 року було прийнято рішення про надання дозволу на продаж жилого будинку АДРЕСА_1 за ринковою вартістю, але не нижче балансової, у зв'язку з недоцільністю подальшого його утримання на балансі банку, та доручено укласти договір з ТОВ «Інвесткон» на проведення робіт з визначення ринкової вартості цього будинку.

Станом на 15 серпня 2008 року залишкова балансова вартість будинку складала 12 430 904,41 грн.

Згідно з довідкою-характеристикою, виданою Київським міським бюро

технічної інвентаризації 18 липня 2008 року за № 1352986, вартість будинку складає 13 857 088 грн. Така ж вартість будинку зазначена і у «Звіті про оцінку майна…», виконаного ТОВ «Інвесткон».

18 серпня 2008 року між «Промінвестбанком» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, згідно з умовами якого банк передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність зазначений житловий будинок. Продаж будинку здійснено за ціною 13 857 088 грн, яка була зазначена в довідці-характеристиці, що видана Київським міським бюро технічної інвентаризації 18 липня 2008 року за № 1352986.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С., зареєстровано в реєстрі за № 3819.

Відповідно до договору дарування від 08 листопада 2008 року ОСОБА_3 подарував громадянці Канади ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1 (а. с. 55 т. 1 ).

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав компанія «Омега Мерчантс ЛТД» стала власником спірного будинку на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2011 року, постановленої у справі № 2к-20/2010 (а. с. 11-29 т. 2).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 16 грудня 2011 року ТОВ «Лессор Груп» є власником спірного будинку на підставі рішення Головного управління житлового забезпечення.

Звертаючись з касаційною скаргою, ТОВ «Лессор Груп» указує на те, що судами не встановлено, хто є власником вказаного будинку на момент ухвалення рішення, в результат чого суд вирішив питання про права та обов'язки осіб які не брали участі в розгляді справи - ТОВ «Лессор Груп».

Так, згідно з положеннями ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Ухвалюючи рішення, судами не з'ясовано коло осіб які мають бути залучені до участі в розгляді справи, та не звернуто увагу на те, що всіх осіб, яким на праві власності належав спірний будинок у минулому, залучено, не залученою залишилося товариство, яке було власником указаного будинку на момент ухвалення судом першої інстанції рішення і залишається його власником до цього часу.

Отже, суд не вирішив питання у порядку, передбаченому ЦПК України, про склад осіб, які беруть участь у справі, а саме про залучення ТОВ «Лессор Груп» до участі у справі, оскільки рішення суду впливає на його права та обов'язки як власника будинку.

Ураховуючи те, що на стадії апеляційного провадження апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі в розгляді справи осіб, які не були залучені судом першої інстанції, то справа підлягає направленню до суду першої інстанції на новий розгляд із скасуванням рішень судів апеляційної та першої інстанцій.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 348 ЦПК України, якщо касаційну скаргу на судове рішення було подано в установлені цим Кодексом строки, але вона надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи або коли строки на подання касаційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин було поновлено або продовжено і особа, яка подала касаційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає таку скаргу за правилами, встановленими цією главою. Залежно від обґрунтованості зазначеної в частині першій цієї статті скарги суд постановляє ухвалу або ухвалює рішення відповідно до статей 345 і 346 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано ухвалу або рішення суду касаційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338, 348 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лессор Груп» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2012 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М.Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова