Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів: Ковальчук Н.М., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Володимирецького районного суду від 02 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Володимирецького районного суду від 02 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 100 грн., щомісяця, до досягнення останнім повноліття відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що зазначений нею розмір аліментів в сумі 100 грн. щомісячно на утримання дитини є значно меншим від встановленого ч. 2 ст. 182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, однак даний розмір визначений нею з врахуванням фінансових можливостей відповідача.

Чинним законодавством не встановлено будь-яких заборон чи обмежень для призначення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі меншому ніж мінімальний розмір аліментів на одну дитину.

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/2280/2015 Головуючий у 1 інстанції : Поровський В.А.

Доповідач : Григоренко М.П.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України у випадку, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст. 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи апеляційним судом, сторони в судове засідання не прибули.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що заявляючи вимогу про стягнення із відповідача аліментів на утримання, в розмірі 100 грн., що є нижчим від встановленого ч. 2 ст. 182 СК України мінімуму, позивач намагається перекласти обовязок батька дитини по утриманню своєї дитини на державу.

Крім того, суд першої інстанції послався на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідач офіційно не працює.

Проте, на розсуд колегії суддів, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, у звязку із неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, з ухваленням у справі нового рішення.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої-пятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Звернувшись до суду із позовом про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини, в розмірі 100 грн., щомісячно, позивач скористалась своїм конституційним правом на судовий захист.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших підстав, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому ч. 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У справі відсутні будь-які докази, які б спростовували твердження позивача щодо неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обовязків по утриманню своє дитини.

В той же час, звертаючись до суду із своїм позовом, ОСОБА_1 не надала суду будь-яких доказів, на підставі яких можливо було б встановити дійсний майновий стан відповідача.

Відповідач у судові засідання суду першої інстанції та апеляційної інстанції не зявився і будь-яких документів з приводу свого майнового стану також не надав.

У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, апеляційний суд звернувся з відповідним дорученням до органу опіки та піклування Володимирецької райдержадміністрації Рівненської області на предмет обстеження матеріально-побутових умов позивача та відповідача.

В результаті здійсненого органами опіки та піклування обстежень матеріально-побутових умов позивача та відповідача встановлено, що останній на даний час ніде не працює, а має лише періодичний підробіток. Від утримання своєї дитини не відмовляється, але бажає, зі слів його сестри, щоб всі стягнення з нього здійснювались через виконавчу службу.

Відповідно до розяснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3, 15.05.2006, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

На підставі системного аналізу положень сімейного законодавства України, колегія суддів вважає, що визначення аліментів на дитину у меншому розмірі ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із врахуванням обставин, які зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, у звязку із чим може бути призначена відповідна державна допомога, є прерогативою виключно суду, а не сторони у справі, яка може лише вживати всі необхідні заходи для того, щоб інший із батьків дитини належним чином виконував свій обовязок по утриманню своєї дитини, в тому числі шляхом звернення до суду із відповідним позовом.

В звязку із викладеним, колегія суддів вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, стягнувши на її користь із відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 100 грн., щомісячно, що є менше встановленого ч. 2 ст. 182 СК України мінімуму, але, не у звязку із наявністю тих чи інших обставин, про які йдеться мова у частині першій цієї ж статті СК України, що надає право особі, у порядку ч. 3 ст. 184 того ж Кодексу, отримувати державну допомогу в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а виходячи лише із принципу диспозитивності, закріпленого в ч. 1 ст.11 ЦПК України, оскільки по справі не встановлено будь-які обставини, які б свідчили про те, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти на дитину в тому мінімальному розмірі, який визначений чинним законодавством України і це не позбавляє позивача права в любий момент звернутись із новим позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, які той має сплачувати на утримання своєї дитини.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, в розмірі 100 грн., щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір, в розмірі 511 грн. 56 коп., від сплати якого позивача було звільнено при зверненні до суду із позовом та подачі апеляційної скарги, у відповідності до чинного законодавства України.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

ОСОБА_4