Справа № 454/1558/14 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/6815/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди в результаті протиправних дій, що спричинили приниження честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 в порядку ст. ст. 8, 40, 55, 56, 124 Конституції України звернувся в Сокальський районний суд із позовною заявою до відповідача - Дніпровського районного суду м. Києва та просив суд стягнути з відповідача в його користь 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій Дніпровським районним судом м.Києва, що спричинили приниження честі, гідності та ділової репутації.

Сокальський районний суд Львівської області розглянув позов ОСОБА_2 та 01 вересня 2015 року ухвалив рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди в результаті протиправних дій, що спричинили приниження честі, гідності та ділової репутації - відмовив.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року оскаржив позивача ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом невірно встановлено обставини, що мають значення для справи, покликається на приписи ст.ст. 8, 22, 55, 56, 124, 150 Конституції України, ч.1 ст.2, ст.ст.30, 60, 213, 215, ЦПК України та ст.ст.15,16, 23, 1166, 1174, 1176 ЦК України.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Сторони в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи були належно повідомлені, тому розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла з наступних підстав.

За приписами ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги. Якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У відповідності до вимог ст. 310 ч.1 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених статтею 205 ЦПК України. За приписами ч.1 п.1 цієї статті суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 в порядку ст. ст.8, 40, 55, 56, 124 Конституції України звернувся в Сокальський районний суд із позовною заявою до відповідача - Дніпровського районного суду м. Києва та просив суд стягнути з відповідача в його користь 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій Дніпровським районним судом м. Києва, що спричинили приниження честі, гідності та ділової репутації. Зокрема, вважає протиправною ухвалу цього суду від 23.03.2012 року, якою позовну заву ОСОБА_2 до Вищого адміністративного суду України про захист прав повернуто позивачеві для подання до належного суду. Мотивує це тим, що постановляючи цю ухвалу Дніпровський районний суд порушив норми ЦПК України, внаслідок чого йому заподіяно моральну шкоду та принижено честь і гідність. При цьому на норми ЦК України в позові не посилається (а.с.2-7), свої позовні вимоги в суді першої інстанції не змінював, не уточнював, однак підтримав такі письмовою заявою від 18.07.2015 року (а.с.67). Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з поданої позовної заяви вбачається, що предметом позову є оскарження процесуальних дій суду, пов»язаних із розглядом справи, зокрема постановлення Дніпровським районним судом м. Києва ухвали від 23 березня 201 року по справі № 2604/6489/2012.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Проте в зазначених вище випадках між позивачами та суддями (відповідачами) такі правовідносини не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб»єктами владних повножень, які здійснюють владні управлінські функції і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв»язку з розглядом справ.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Відповідно до положень статтей 62, 126, 129 Конституції України матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі у разі скасування вироку як неправосудного. Зазначеними положеннями Конституції України також визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя (пов»язаних із підготовкою, розглядом справи у судових інстанціях) можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх до іншого суду.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Правова позиція про неможливість доведення незаконності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності судді в конкретній справі не шляхом їх процесуального оскарження, а за допомогою звернення з окремим позовом до судді встановлена також у постанові Верховного Суду України від 15.04.2008р. (справа № 21-319во07).

У низці рішень Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях "Голдер проти Великої Британії" від 21 лютого 1975 року, "Де Жуффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ще при вирішенні питання про відкриття провадження, суд першої інстанції мав керуватися приписами ст.122 ЦПК України та відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі було відкрито і під час розгляду справи встановлено, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то у відповідності до вимог ст. 205 ч.1 п.1 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про розгляд справи по суті.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що при пред»явленні позову позивачем не дотримано правил підсудності, встановлених ЦПК України.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року підлягає скасуванню з постановленням ухвали про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 205 ч.1 п.1, 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.4, 310 ч.1, 313, 314 ч.1 п.3, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 вересня 2015 року в апеляційному порядку скасувати.

Постановити ухвалу, якою провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди в результаті протиправних дій, що спричинили приниження честі, гідності та ділової репутації - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.