Номер провадження 22ц/775/1164/2015
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Жарова Ю.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Артемівськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Жарової Ю.І., суддів Халаджи О.В., Постолової В.Г.

при секретарі судового засідання Марченко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

До Краматорського міського суду Донецької області звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування завданої їй моральної шкоди внаслідок порушення права на відпочинок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. З квітня 1999 року у АДРЕСА_2 сусід ОСОБА_4 С цього часу він почав виконувати роботи виробничого характеру в день та ніч, з його квартири кожен день шумить, грохотить, що заважає їй нормально жити. На неодноразові прохання та зауваження припинити шум відповідач не реагував, що змушувало її звернутися до міліції, прокуратури, міськвиконкому. 25.02.2003 року адміністративна комісія виконкому оштрафувала відповідача на 51 грн. Однак і це його не зупинило. Своїми діями відповідач порушує її права і свободи, оскільки вона людина похило віку, пенсіонерка і їй категорично заборонено нервувати, а внаслідок дій відповідача будучи примушеною слухати небажаний для неї шум проти власної волі, відчуває через психологічне та нервове перевантаження, фізичний біль, а саме : біль у потиличній області голови, оніміння лівої руки, біль в області стравоходу, відчуття страху й тривоги, трапляються крововиливи з носу, у з звязку з чим їй приходиться звертатися до лікарів, викликати карету швидкої медичної допомоги. Своїми діями відповідач робить багато незручностей для неї, створює напружену обстановку, що згодом виливається , як наслідок психологічного та нервового перевантаження. Використовуючи у денний і нічний час виробничі роботи, відповідач завдав їй моральну шкоду яка полягає у душевних та фізичних стражданнях внаслідок порушення її прав, свобод та законних інтересів. Просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 7250 гривен та витрати по сплаті судового збору в сумі 114,70 грн.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2014 року та додатковим рішенням цього суду від 02 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 припинити проведення виробничих дій у квартирі АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 7250 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним, висновки суду не відповідають обставинам справи

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2014 року в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 змінено, зменшено розмір відшкодування до 2000 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року, касаційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково, рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідач до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення на його адресу рекомендованих листів, про отримання яких особисто відповідачем у суду є електронне повідомлення.

Позивач до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, просила суд розглядати справу без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення позивача, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що позивачка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 неодноразово зверталася до прокуратури м. Краматорська, директора ТОВ «ЖКК МК 2010» з метою впливу на відповідача - мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно висновку начальника Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 25.07.2013 року за результатами перевірки заяви ОСОБА_3 було прийнято рішення після встановлення місцезнаходження ОСОБА_5І провести з ним профілактичну бесіду та винести йому офіційне попередження про неприпустимість порушення тиші.(а.с. 13)

Згідно висновку начальника Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 02.09.2013 року за результатами перевірки заяви ОСОБА_3 було прийнято рішення після встановлення місцезнаходження ОСОБА_5І провести з ним профілактичну бесіду про неприпустимість скоєння протиправних дій відносно ОСОБА_3 (а.с. 14).

Згідно постанови адміністративної комісії № 48 від 25.02.2003 року ОСОБА_4 був притягнути до адміністративної відповідальності за ст.182 АК України за порушення тиші, мішав відпочинку сусідів.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що саме шум, який створює у своїй квартирі відповідач є неправомірною поведінкою відповідача, яка завдала їй моральних страждань.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції послався на акт мешканців квартир, складений 31 травня 2003 року, постанову адміністративної комісії при виконкомі міської ради від 25 лютого та відповідь начальника Краматорського МВ ГУ МВС України у Донецькій області за результатами заяви ОСОБА_3 від 27 квітня 2009 року й інші висновки дільничого інспектора, судом не зазначено, які протиправні дії та коли були вчинені відповідачем та по відношенню до кого.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України слідує, що: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що: підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.. 282 ЦК України, фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров'ю.

Згідно із ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як вбачається із роз'яснень п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1996 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, положення ст. 1167 ЦК України містять загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями.

Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди можливе у випадку порушення прав особи, наявності ознак неправомірності або протиправності в діях осіб, які порушують ці права, та доведеності особою втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ.

При цьому згідно з презумпцією завдача шкоди відсутність вини у своїх діях доводить відповідач.

Звертаючись до суду із відповідним позовом, позивач мотивувала свої вимоги тим, що тривалий час, починаючи з 2003 року, внаслідок неправомірних дій щодо порушення громадського порядку відповідачем, їй завдано моральну шкоду, на підтвердження вказаної вимоги посилалася на постанову адміністративної комісії № 48 від 25.02.2003 року за якою ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.182 АК України за порушення тиші, мішав відпочинку сусідів, не може бути прийнятий до уваги. З наявної постанови вбачається, що 09.02.2003р. о 00 год. 30 хв. ОСОБА_4 порушував громадський порядок, заважав відпочинку сусідів.

Таким чином, в матеріалах справи є належні докази, що відповідачем було порушено право позивача, на відпочинок та порушено громадський порядок.

Тому, позивач, відповідно до ст.. 1167 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в березні 2003 року.

Але, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

З урахуванням того, що відповідач у запереченнях до позовної заяви просив застосувати строк позовної давності, а позивач не зверталася з клопотанням про поновлення строку позовної давності та не наводила поважних причин пропуску строку позовної давності, судова колегія вважає необхідним відмовити у цій частині вимог на підставі пропуску строку позовної давності.

Висновки начальника Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 25.07.2013, 02.09.2013 року за результатами перевірки заяви ОСОБА_3 судова колегія не приймає до уваги, оскільки вони свідчать лише про факт звернення позивачки, а не про встановлення факту порушень з боку відповідача, тому не можуть вважатися належними доказами в розумінні вимог ст..ст. 57, 58 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що вимоги позивача про відшкодування завданої їй моральної шкоди внаслідок порушення права на відпочинок не доведені тому задоволенню не підлягають.

У порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів сторін по суті позовних вимог не перевірив; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановив; не мотивував свого висновку щодо підтвердження факту порушення відповідачем спокою позивачки, яке завдало їй моральну шкоду, що порушення відповідачем прав ї свобод позивачки мало місце та зумовлює застосування наслідків завдання моральної шкоди, не встановив наявність протиправних дій відповідача.

Суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення відповідачем спокою позивачки, яке завдало їй моральну шкоду, у зв'язку з чим її позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 309 ЦПК України, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді