У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів:Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про знесення за власний рахунок самовільно збудованого об'єкту нерухомості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 5 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_5 знести за власний рахунок самовільно збудований житловий будинок АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5, за відсутністю відповідних дозвільних документів, самочинно проведені роботи з будівництва нового двоповерхового індивідуального житлового будинку, будівництво здійснено на земельній ділянці, яка не передавалася ОСОБА_5, ні у власність, ні у користування. Оскільки будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, здійснено ОСОБА_5 без оформлення відповідної дозвільної документації, самовільно збудований об'єкт підлягає знесенню. Прокурор вважає, що діями ОСОБА_5 зачіпаються інтереси держави в особі Одеської міської ради та інспекції ДАБК в Одеській області, що згідно ст. 121 Конституції України покладає на органи прокуратури обов'язок представництва інтересів держави у суді. Крім того, дії відповідача призвели до порушення прав з землекористування її сусіда ОСОБА_6, внаслідок чого він звернувся до прокуратури зі скаргою.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: « 1-1», жиле, площею 8,8 кв. м, « 3-1», жиле, площею 8,3 кв. м,« 3-2», жиле, площею 13,0 кв. м, «3-3», жиле, площею 26,6 кв. м, «3-4», коридор, площею 15,0 кв. м, « 3-5», кухня, площею 21,2 кв. м, « 3-6», санвузол, площею 5,4 кв. м, « 3-7», жиле, площею 26,6 кв. м, «3-8», коридор, площею 15,0 кв. м, «3-9», кабінет, площею 17,8 кв. м, « 3-10», санвузол, площею 4,1 кв. м, загальною площею 161,8 кв. м, жилою площею 88,1 кв. м, у житловому будинку під літ «А-1» за № 3-«А», що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 5 травня 2015 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: «1-1», жиле, площею 8,8 кв. м, «3-1», жиле, площею 8,3 кв. м, «3-2», жиле, площею 13,0 кв. м, «3-3», жиле, площею 26,6 кв. м, «3-4», коридор, площею 15,0 кв. м, «3-5», кухня, площею 21,2 кв. м, «3-6», санвузол, площею 5,4 кв. м, «3-7», жиле, площею 26,6 кв. м, «3-8», коридор, площею 15,0 кв. м, «3-9», кабінет, площею 17,8 кв. м, «3-10», санвузол, площею 4,1 кв. м, загальною площею 161,8 кв. м, жилою площею 88,1 кв. м, у житловому будинку під літ «а-1» за № 3-«А», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до розробленої та узгодженої проектної документації.

Представник відповідача, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що будівництво здійснено відповідачем без отримання дозволу на проведення будівельних робіт та оформлення проектної документації. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову апеляційний суд виходив з того, що відповідач має право користуватися земельною ділянкою, на якій зведено самочинні будівлі. Вказане право підлягає в подальшому переоформленню із встановленням правового режиму передбаченого вже чинним законодавством, проте виключає застосування ст. 376 ЦК України за цієї підставою. Згідно з актом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 25 січня 2012 року про проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що ОСОБА_5 не виконала припис інспекції від 05 вересня 2011 року, не усунула порушення встановлені у протоколі про притягнення її до адміністративної відповідальності від 06 вересня 2011 року та продовжує здійснювати реконструкцію житлового будинку без дозвільної документації. Таким чином, діями ОСОБА_5 зачіпаються інтереси держави в особі Одеської міської ради та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області. Будівництво (реконструкцію) здійснено відповідачем без отримання дозволу на проведення будівельних робіт та оформлення проектної документації, що дозволяє віднести його до категорії самочинного будівництва. При цьому будівництво (реконструкція) було здійснено з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Під час розгляду справи, відповідач не усунула порушення будівельних норм і правил. Порушення будівельних норм, порушують не тільки суспільний інтерес, але і права третьої особи ОСОБА_6, як співвласника домоволодіння та користувача земельної ділянки, на якій воно знаходиться. Ці порушення будівельних норм не можуть бути усунені шляхом перебудови. Вказані обставини, згідно висновків апеляційного суду є підставою, для застосування ч.7 ст.376 ЦК України та зобов`язання відповідача знести за власний рахунок самовільно добудовані приміщення.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 липня 2006 року та ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29 січня 2007 року ОСОБА_5 набула право власності на 16/25 частин житлового будинку за АДРЕСА_1.

6 вересня 2011 року інспектором інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_5 здійснювала самовільне будівництво житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеські її області за № 2214 від 06 вересня 2011 року ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

15 грудня 2011 року ОСОБА_6, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, звернувся до прокуратури Київського району м. Одеси з заявою про захист його прав у зв'язку з тим, що його сусідка ОСОБА_5 захопила частину його земельної ділянки та здійснює реконструкцію свого житлового будинку без дозвільної документації.

Згідно з актом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 25 січня 2012 року про проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_5 не виконала припис інспекції від 05 вересня 2011 року, не усунула порушення встановлені у протоколі про притягнення її до адміністративної відповідальності від 06 вересня 2011 року та продовжує здійснювати реконструкцію житлового будинку без дозвільної документації.

Згідно з листом управління Держкомзему у м. Одесі Головного управління Держкомзему у Одеській області Державного комітету України із земельних ресурсів за № 01-07-04/31 від 04 січня 2012 року, в управлінні відсутня інформація щодо реєстрації права власності, користування, у тому числі на умовах оренди, на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційним судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 8 червня 1953 року ОСОБА_8 купив, а ОСОБА_9 продав недобудоване домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Вказаний об'єкт було набуто в період знаходження у шлюбі з ОСОБА_10. До матеріалів справи додано копію договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 20 лютого 1950 року, реєстровий №10437, а також витяг з рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящихся про відведення земельної ділянки за вказаною адресою.

Згідно із договором на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 20 лютого 1950 року, реєстровий №10437, житлове управління відвело забудовнику ОСОБА_9 ділянку комунальної землі площею 592,0 кв.м. під індивідуальну забудову житлового будинку по АДРЕСА_2

В подальшому, після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1, ОСОБА_10 10 вересня 1964 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідач є рідною донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_10, та має право користуватися земельною ділянкою за вищевказаною адресою.

Відповідно до повторного висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 4219 від 18 лютого 2014 року, співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1, є ОСОБА_6 та ОСОБА_5, між якими склався порядок користування вказаним житловим будинком, однак належним чином він не затверджений. Загальна площа самовільно збудованих приміщень ОСОБА_5 у будинку під літ «А-1», складає 161,8 кв.м., жила площа - 88,1 кв.м.

ОСОБА_5 на підтвердження своїх заперечень на позов та в обґрунтування своїх посилань на те, що нею законно проведено реконструкцію будинку, подала суду декларацію від 17 серпня 2012 року, видану інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про готовність об'єкта за адресою: АДРЕСА_1, до експлуатації.

Спростовуючи вказані доводи відповідача суди попередніх інстанцій послалися на те, що наказом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області за № 67 «СК» від 11 червня 2014 року скасовано реєстрацію декларації від 17 серпня 2012 року про готовність до експлуатації об'єкта з реконструкції житлового будинку під літ. «А», будівництва гаража під літ. «М», будівництва вбиральні-душу під літ. «Н», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України , житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України ).

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Суди, розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості відповідно до вимог та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, не з'ясував чи можлива перебудова відповідного самочинного будівництва, здійсненого відповідачем, чи відмовляється остання від її проведення, не дослідив можливості перебудови спірних будівель та не обґрунтував її неможливості, тобто не виконав вимоги ч. 7 ст. 376 ЦК України, не врахував роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» та дійшов передчасних висновків про наявність підстав для задоволення позову прокурора.

Крім того, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не зазначив, на підставі яких доказів дійшов висновку про те, що відповідачем порушені права Одеської міської ради або інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, в чому саме полягає порушення цих прав, оскільки з матеріалів справи вбачається, що із самочинним будівництвом, проведеним ОСОБА_11, не погоджується саме співвласник 9/25 частин домоволодіння ОСОБА_6, вважаючи, що остання самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка передана йому у користування, про що неодноразово звертався до органів прокуратури з відповідними заявами та скаргами за захистом своїх прав і просив прокуратуру звернутися до суду з відповідним позовом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 не виконала припис інспекції ДАБК від 05 вересня 2011 року, не усунула порушення встановлені у протоколі про притягнення її до адміністративної відповідальності від 06 вересня 2011 року, суд апеляційної інстанції не врахував, що у якості підстав позову прокурор на ці обставини не посилався. Не визначився з характером спірних правовідносин та підставами заявленого позову, поданого в інтересах органу місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, не перевірив чи не є відносини між інспекцією та відповідачем публічно-правовими, чи не виступає інспекція ДАБК у цих правовідносинах як суб'єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функції зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури, та чи не підлягає такий спір розгляду в порядку адміністративного судочинства, передбаченому КАС України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №6-381цс15, яка відповідно до ст..360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд не встановив, які саме права порушені Одеської міської ради або інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, посилаючись, крім іншого, на порушення прав ОСОБА_6, як землекористувача та співвласника домоволодіння, не надав належної оцінки змісту пред'явленого позову та не перевірив на захист, яких та чиїх саме прав і законних інтересів він пред'явлений прокурором, чи підлягають вони судовому захисту, обраним прокурором способом.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, неповноту перевірки законності і обґрунтованості рішення місцевого суду, порушення норм процесуального права, що в свою чергу, призвело до поспішних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.ст. 336, 338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 5 травня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
суддіВ.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська