Справа №333/6782/14-ц
Провадження №2/333/89/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.12.2015р. м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Кабановій К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про вселення в квартиру, -
У серпні 2014р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що вона зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, в якій займала одну окрему кімнату. Вказана квартира, як визначено судовими рішеннями, після виплати всіх пайових внесків в ЖБК, стала належати на праві приватної власності її сестрі третій особі ОСОБА_3
До 2011 року у позивачки з сестрою ОСОБА_3 були нормальні стосунки, позивачка сплачувала всі платежі за комунальні послуги, оскільки, за домовленістю з третьою особою ОСОБА_3, має окремий особовий рахунок. Але сестра ОСОБА_3 в 2006 році оформила право приватної власності на квартиру тільки на свої ім'я, приховавши від позивачки цей факт. Про це останній стало відомо тільки в 2011 році, коли сестра подарувала квартиру відповідачці ОСОБА_2 за договором дарування від 26.07.2011 року.
Відтоді нова власниця, вселившись з сімєю у квартиру (сестра мешкає в іншому місці), почала вимагати, щоб позивачка звільнила займану кімнату та знялася з реєстраційного обліку. Позивач цього не зробила, бо іншого житла не має, . тому відповідачка ОСОБА_2 почала чинити їй перешкоди в користуванні квартирою.
Позивач намагалася в судовому порядку відстояти свої права на частину квартири, яку було надано за рішенням місцевих органів на підставі ордеру № 20 від 07.09.1967р. на трьох членів сімї - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_1 та ще одну сестру, яка вже давно має окрему квартиру. Проте, судовим рішенням не визнано за позивачем а ні права власності на ? частину квартири, а ні права на грошове відшкодування.
Відповідачка без відома позивачки встановила нові металеві двері, нові замки, ключі від яких позивачці не надає. Таким чином, вказує позивачка, вона залишилася без житла, власних речей, без грошової компенсації для придбання будь-якого житла і на даний час - влітку - проживає на дачі, а взимку - у товаришів.
По цивільним справам, які розглядалися за позовами позивачки, а саме: про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на ? частину квартири, яка є спільною сумісною власністю, визнання договору недійсним, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, позивачкою не заявлялись вимоги про вселення в квартиру, незважаючи на наявність препон у користуванні останньою, оскільки позивач сподівалася отримати право на частину квартири, в якій прожила з дитинства.
Далі позивач зазначила, що не зважаючи на те, що судами першої та апеляційної інстанцій у зазначених справах підтверджене законне, на підставі ордеру № 20 від 07.09.1967р., її право вселення та користування спірною квартирою, як члена сімї члена ЖБК, а також наявність препон у вигляді перешкоджання доступу в квартиру, позивач вимушена знову звернутись до суду за захистом свого порушеного права.
Отже, вважає позивачка, переставши бути членом сімї першої власниці квартири - третьої особи у справі вона (позачка), має право користуватись цим житлом відповідно до положень ст.ст. 64, 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України (особистий сервітут).
Оскільки позивачка не має іншого житла, крім зазначеного, де вона зареєстрована, тому просить суд вселити її в квартиру АДРЕСА_2, зобов'язавши відповідачку не чинити перешкоди вільному доступу позивачки у вказану квартиру та користуванню кімнатою, яку позачка займала.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладенм в позовній заяві, просила суд задовольнити позов.
Відповідачка ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.
Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 надала суду заяву, у якій просить суд розглянути справу без участі її участі.
Керуючись ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи, та за згодою представника позивача, ухвалити заочне рішення.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено:
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2012р. у задоволенні позову ОСОБА_1 до до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, про визнання права власності на ? частину квартири, яка є спільною сумісною власністю, про визнання договору недійсним, про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння відмовлено.

Зазначене рішення суду набуло законної сили.

Згідно Довідки від 13.05.2014р. голови ЖБК-6 „Комунаровець, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, проте на теперішній час за вказаною адресою не проживає з 02.02.2010р.

Як вбачається з пояснень позивачки та її представника в судовому засіданні, позивачка вимушено не проживає в спірній квартирі через те, що відповідачка ОСОБА_2, отримавши право власності на спірну квартиру, не впускає позивачку до останньої, замінила вхідні двері до квартири, не надає ключі від квартири, тобто чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою. Позивачка зверталася до органів міліції щодо вселення в квартиру, проте останнє не надало бажаного результату, відповачка позивачку до квартири не впускає, чим перешкоджає літній людині, яка не має іншого житла, користуватися належною їй житловою площею в квартирі, в якій позивачка, за ордером про надання право на вселення, проживала з дитинства. При цьому позивачка на протязі всього проживання в квартирі здійснювала квартплату та оплату комунальних послуг, що підтверджується відповідними квитанціями.

Відповідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: «Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК».

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача можуть бути визнані і інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Якщо особи, вказані в ч.2 цієї статті, перестали бути членами сім 'ї наймача, але продовжують проживати в цьому житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім 'ї.

Отже, вважає представник позивача, переставши бути членом сімї першої власниці квартири - третьої особи у справі позачка має право користуватись цим житлом відповідно до норм ст. 156, 64 ЖК України, ч.1 ст. 405 ЦК України (особистий сервітут).

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовленая угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання (постанова Верховного Суду України від 11 липня 2012 р. у справі № 6-60цс12).

Проте, Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2014р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні квартирою: усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою № 20 у будинку № 5 по вулиці Чумаченко у місті Запоріжжі шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою № 20 у будинку № 5 по вул. Чумаченко в місті Запоріжжі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17.03.2015р. вищевказане рішення суду залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015р. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2014р. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17.03.2015р. залишено без змін.

Таким чином, рішення Комунарського районного суду м. Заоріжжя від 01.12.2014р., за яким позивачку ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право користування в спірній квартирі, набуло законної сили. А відтак, суд приходить до висновку, що, оскільки позивачка визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням в спірній квартирі, то позовні вимоги останньої про вслення в квартиру не підлягають задоволенню як безпідставні.

Керуючись ст.ст. 156, 64 Житлового кодексу України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 212-214, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Боровікова