АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/4098/15-ц Головуючий суддя І інстанції Труханович В.В.
Провадження № 22-ц/790/6198/15 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Пшенічної Л.В., Трішкової І.Ю.

за участю секретаря - Шабас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено. Вирішено встановити юридичний факт спільного проживання ОСОБА_1 з початку 1985 року однією сімєю з ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 до часу відкриття спадщини, а саме до 24.03.2011 року; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, яка померла 24.03.2011 року.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що позивач не наводить жодного доказу на підтвердження того факту, що він проживав в період з 1985 року по 2011 рік зі спадкодавцем однією сімєю, також судом не досліджено інформацію з Державного реєстру речових правна нерухоме майно, не встановлено кому та на підставі чого на час розгляду справи належить спірне нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що спірною є ізольована двокімнатна квартира № 8 у будинку № 65 по Комсомольському Шосе в м. Харкові на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ХМЦПДЖФ від 31.01.1994 року за реєстровим № 6-94-12814, належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 18).

24.03.2011 року ОСОБА_3 померла, що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 4211 від 25.03.2011 року (а.с. 21). З її смертю відкрилася спадщина 1/2 частина квартири № 8 у будинку № 65 по Комсомольському Шосе в м. Харкові.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_3 не залишила, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 40533359 від 29.05.2015 року (а.с 74-80).

ОСОБА_1 наполягає, що він з 1985 року по день смерті ОСОБА_3 проживав з нею однією сім*єю.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачена можливість встановлення у судовому порядку крім тих, що зазначені у ч. 1 статті, і інших фактів, від яких залежать виникнення, зміна та припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначений інший порядок їх встановлення.

Згідно роз*яснень, наданих у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику по справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш п'яти років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім*ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судова колегія вважає, що той факт, що ОСОБА_1 проживав однією сім*єю з ОСОБА_3 з 1985 року по день її смерті підтверджений належними та допустимими доказами.

Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які підтвердили, що ОСОБА_3 доводилась ОСОБА_1 тіткою, з 1985 року вони проживали за адресою спірної квартири, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет, з якого купували продукти харчування, предмети домашнього вжитку. Свідки вказували, що первісно вважали ОСОБА_1 сином ОСОБА_3, оскільки вони піклувались один про одного як мати та син, визнавали взаємні права та обов*язки. Коли у ОСОБА_1 народилась дитина, ОСОБА_3 брала участь у її вихованні, доглядала та піклувалася і про неї. Коли ОСОБА_3 померла, її похованням займався ОСОБА_1

Зазначені пояснення свідків узгоджуються з доказами, що були досліджені судом першої інстанції.

Представник позивача пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є родичами, проте, документи на підтвердження родинного зв*язку збереглися не повністю, їх відновлення займе багато часу, тому ОСОБА_1 звернувся до суду саме з таким позовом.

За таких обставин судова колегія вважає, що факт проживання однією сім*єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1985 року по день смерті останньої доведений позивачем.

Судовою колегією перевірені доводи апеляційної скарги Харківської міської ради щодо того, хто зареєстрований власником спірної квартири.

Так, із довідки КП «Харківське міське БТІ» від 14 квітня 2015 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право спільної сумісної власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна відомості щодо спірного нерухомого майна відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, на час смерті ОСОБА_3, вона та ОСОБА_1 були співвласниками спірної квартири, частка ОСОБА_3 становит 1/2 спірного нерухомого майна.

Оскільки судом встановлений факт проживання однією сім*єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1985 року по день її смерті, ОСОБА_1, в силу ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Згідно відомостей із Спадкового реєстру та відповіді із п*ятої державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 інших заяв про прийняття спадщини, окрім заяви ОСОБА_1, не містить.

ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України оскільки на день смерті ОСОБА_3 мешкав разом з нею та був зареєстрований з нею за однією адресою.

Відсутність державної реєстрації у реєстрі прав власності на нерухоме майно не позбавляє ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно, а ОСОБА_1 права на спадкування, проте є перешкодою для оформлення спадкових прав в нотаріальній конторі, тому правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х ВА Л И Л А :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді