Справа № 137/318/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі головуючого - судді Остапенко Н.М.

з участю секретаря Райвахівської Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_2

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права

власності на майно

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_4 , посилаючись на те, що в 1997 році він за власні кошти придбав автомобіль марки «Фіат Дукато» 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов № ZFА 351. Однак, відповідач ОСОБА_4, без його згоди у фірмі Володимир оформив право власності на вказаний автомобіль за собою. Однак, вказаним автомобілем користувався він, у нього перебували документи на цей автомобіль. ОСОБА_4 звернувся до нього з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, вказавши, що автомобіль був придбаний ним за власні кошти, а йому він надав доручення на право керування вказаним автомобілем та передав технічний паспорт. Довести в суді ту обставину, що автомобіль він придбав за власні кошти він не зміг, а тому рішенням Апеляційного суду Вінницької області позов ОСОБА_4 був задоволений та з нього на користь ОСОБА_4 М,П. було стягнуто ринкову вартість автомобіля в сумі 27 540 грн. та 3000 грн. моральної шкоди., а всього 30 540 грн.

Вказав, що відповідно до судового рішення він сплатив ОСОБА_4 повну вартість автомобіля марки « Фіат Дукато» 1993 року випуску, в той час як автомобіль у розкомплектованому вигляді та технічний паспорт на автомобіль знаходяться у нього.

Він має намір відновити автомобіль та використовувати його за призначенням, оскільки сплатив відповідачу повну вартість автомобіля, фактично його викупивши. Враховуючи, що ОСОБА_4 відмовився від права власності на автомобіль, отримавши грошові кошти за нього, позивач просив визнати за ним право власності на вантажний фургон автомобіль марки «Фіат Дукато» 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов № ZFА 351.

В судове засідання позивач не з,явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав з підстав, зазначених в позові та просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином - судовою повісткою.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що автомобіль марки «Фіат Дукато» 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов № ZFА 351 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВІС № 120104 належить ОСОБА_4 ( копія свідоцтва а.с. 9).

Фактично вказаний автомобіль перебував в користуванні позивача ОСОБА_2, у останнього знаходились документи на вказаний автомобіль.

Між сторонами існував спір з приводу володіння та користування автомобілем з 2000 року, який вирішувався в судовому порядку.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05.09.2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто вартість вказаного автомобіля в сумі 27 540 грн. та 3000 грн. моральної шкоди. Рішення набрало законної сили та станом на 29.04.2015 року виконане в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Позивачем та його представником не надано будь-яких доказів того, що автомобіль ОСОБА_2 набутий правомірно, із визначених законом підстав.

Позивач та його представник також не довели ту обставину, що ОСОБА_4 відмовився від права власності на автомобіль.

Навпаки, з рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05.09.2011 року слідує, що відповідач ОСОБА_4 з 2000 року в суді захищав своє право власності на спірний автомобіль, так як звертався до суду з позовом про витребування вказаного автомобіля у ОСОБА_2 і лише коли ОСОБА_2 повідомив, що спірного автомобіля взагалі немає в натурі, ОСОБА_4 змінив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за автомобіль. Саме відсутність спірного автомобіля в натурі стала підставою для постановлення судом рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації за автомобіль ( рішення а.с. 4-6).

Крім того, ні позивач ні його представник суду не надали доказів того, що автомобіль фактично існує на даний час. Навіть в позові позивач вказує, що автомобіль перебуває в розукомплектованому стані.

Як слідує з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, спірний автомобіль залишається зареєстрованим за відповідачем, а отже право власності відповідача на спірний автомобіль не припинено у визначеному законом порядку. Доказів, які б спростовували вказану обставину, позивачем та його представником не надано.

Та обставина, що позивач сплатив відповідачу повну вартість спірного автомобіля, не може бути підставою для задоволення позову і визнання за ним права власності на вказаний автомобіль.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням обставин справи суд вважає, що позивачу в позові слід відмовити.

Тому, на підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 209ч.3, 213 218 ЦПК України, ст. 328 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошеня судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: