РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі :

головуючого - судді Лобановської С.М.

секретарів судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовом Громадської організації «Законність і правопорядок», діючої в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 08 червня 2001 року, третя особа: Верхньосамарська сільська рада Близнюківського району Харківської області, -

в с т а н о в и в:

Громадська організація «Законність і правопорядок» в особі представника ОСОБА_5, діюча в інтересах ОСОБА_3, звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору від 08 червня 2001 року про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_3 є власником частки майнового паю колективного сільського господарського підприємства «Червона Самара», відповідно до свідоцтв про право власності на майновий пай серії ХА №100431 від 21.06.2001 в сумі 2263,00 грн. або 0,0276 % та серії ХА №198446 від 25 грудня 2013 року в сумі 7040,00 грн. або 0,0276%.

Листом від 09.04.2015 за вих..№ 25 сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Самара» надало ОСОБА_3 копію договору оренди майнових паїв по СТОВ «Самара» Близнюківського району Харківської області від 11.11.2007 та перелік майна пайового фонду, переданого в оренду.

Після ознайомлення з договором оренди майнових паїв від 10.11.2007 він дізнався, що існує договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній власності від 08.06.2001, яким уповноважено ОСОБА_4 підписати Договір оренди майнових паїв від 10.11.2007.

ОСОБА_3 вказує, що договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній власності від 08.06.2001 укладено з порушенням законодавства, так як він його не підписував, не надавав своєї згоди на його підписання, в звязку з чим просить визнати його недійсним.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову та пояснили суду, що ніякого договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній власності від 08.06.2001 між сторонами не існує. При наданні відповіді на запит ОСОБА_3 вих. № 25 від 09 квітня 2015 року та в договорі оренди майнових паїв від 10 листопада 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та СТОВ «Самара» Близнюдківського району Харківської області щодо оренди майнових паїв, посилання на вказаний договір про спільне володіння користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній власності від 08.06.2001, є помилковим, оскільки повноваження ОСОБА_4 на укладання договору оренди майнових паїв по СТОВ «Самара» Близнюківського району Харківської області від 10.11.2007 надано зборами пайовиків КСП «Червона Самара» від 08 червня 2001 року, що підтверджено протоколом №2 від 08 червня 2001 року, на яких, до речі, був присутній і ОСОБА_3 А тому в задоволенні позову просили відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Представник третьої особи Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області в судовому засіданні пояснила, що позов є безпідставним, не ґрунтується на нормах закону, в звязку з чим не підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 08 червня 2001 року, яким уповноважено ОСОБА_4 підписати Договір оренди майнових паїв по СТОВ «Самара».

Відповідно до ст..202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч.1 ст..205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Частиною 1 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, яким обмінялися сторони.

Як вбачається із позовної заяви позивач оспорює Договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 08 червня 2001 року, тобто письмовий правочин, який надає повноваження ОСОБА_4 на укладання договору оренди майнових паїв по СТОВ «Самара» Близнюківського району Харківської області.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 цього ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору від 08 червня 2001 року про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходяться у спільній частковій власності.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні зазначили, що такого договору не існує, оскільки він не укладався. При ознайомлені з протоколами загальних зборів пайовиків КСП «Червона Самара» за 2000-2001 роки, як позивач так і його представник впевнилися, що згідно протоколу №2 зборів пайовиків від 08 червня 2001 року ОСОБА_4 надано право на підписання договорів. Даний факт підтверджується також належними письмовими доказами (а.с. 190-199)

Як убачається з матеріалів справи докази на підтвердження наявності оскаржуваного договору від 08 червня 2001 року про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходяться у спільній частковій власності - відсутні.

За таких обставин, суду не надано доказів на підтвердження укладення між сторонами вказаного договору, в матеріалах справи відсутній відповідний договір від 08 червня 2001 року про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходяться у спільній частковій власності, тобто відсутній предмет спору.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Враховуючи, що договір від 08 червня 2001 року про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходяться у спільній частковій власності між сторонами не укладався, то за таких обставин суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

А тому, керуючись ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Громадської організації «Законність і правопорядок», діючої в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 08 червня 2001 року, третя особа: Верхньосамарська сільська рада Близнюківського району Харківської області - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2015 року.

Суддя С.М. Лобановська