Номер провадження: 22-ц/785/9866/15
Головуючий у першій інстанції Кожокар Т. Я.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Сватаненка В.І.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області, орган опіки та піклування Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, прокурор Саратського району Одеської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У липны 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Саратського районного суду Одеськоъ облсты з позовом до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області, орган опіки та піклування Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, прокурор Саратського району Одеської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що між сторонами 10 травня 2009 року укладено шлюб, зареєстрованого у Ярославській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 3.

Від шлюбу подружжя мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, актовий запис № 24 від 09 грудня 2009 року виданого Ярославською сільською радою Саратського району Одеської області.

Оскільки з відповідачем сімейне життя не склалося, подружжям втрачено почуття любові та поваги, розвинено неприязнь один до одного, що негативно впливає на дитину, сімейні стосунки припинені, що свідчить про неможливість збереження сімї, ОСОБА_2 просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3

Також, позивач зазначила, що відповідач погрожує їй, відібав сина, тому також просила суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , разом з нею, оскільки вона як мати його любить й спроможна забезпечити усім необхідним, й не має наміру перешкоджати відповідачу у спілкуванні з сином.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 10 травня 2009 року у Ярославській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис №3 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено«ОСОБА_2».

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання батька ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 червня 2015 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини скасовано, справу у вказаній частині передано на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Відповідно до п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Визначаючи оскаржуваним рішенням місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька - ОСОБА_3 суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що сторони з 10 травня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час пред'явлення позову дитина проживає з батьком, сторони проживають окремо.

Судом встановлено, що як мати, так і батько малолітнього сина, на даний час позитивно характеризуються, мають зареєстроване місце проживання та умови для проживання та виховання дитини, що підтверджено актами обстеження матеріально-побутових умов проживання.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 19 СК України та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» розяснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обовязок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

Згідно з принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимоги про визначення місця проживання дитини були заявлені лише позивачем ОСОБА_2, аналогічний зустрічний позов відповідачем заявлено не було, а відтак визначаючи місце проживання дитини разом з батьком, суд фактично вийшов за межі позовних вимог.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що зазначені обставини судом з'ясовано неповно, висновок суду не відповідає викладеним обставинам, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення в частині визначення місця проживання дитини. Оскільки рішення в цій частині є незаконним, воно підлягає скасуванню.

Вимоги позивача ОСОБА_2 в частині визначення судом місяця проживання сина з нею є обґрунтованим та на думку колегії суддів підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст.313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року - змінити.

Скасувати рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька - ОСОБА_3.

У скасованій частині позов ОСОБА_2 - задовольнити. Визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю - ОСОБА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

В.І. Сватаненко