Справа № 350/1350/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2636/2015
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

за участю: відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та дублікату заповіту нікчемним, - за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись з зазначеним позовом до суду, вказавши, що вони є доньками померлого 31.10.2013 року ОСОБА_7, після смерті якого залишилось спадкове майно - квартира по вул. Гагаріна 6/12 в смт. Рожнятів. Як спадкоємці першої черги за законом, позивачі звернулись до приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу із заявами про прийняття спадщини, проте зясувалось, що спадкодавцем складений заповіт на імя ОСОБА_2 Вказавши на порушення вимог щодо форми та порядку посвідчення правочину, позивачі просили заповіт, посвідчений 08.09.2006 року державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 від імені ОСОБА_7 на імя ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі №Д-599 та дублікат заповіту від 26.11.2013 року, визнати нікчемними.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 13.10.2015 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 1500 грн. судових витрат по справі.

Не погодившись рішенням суду, вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального права за невідповідності висновків суду обставинам справи представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що всупереч нормам цивільного законодавства заповіт ОСОБА_7 від 08.09.2006 року, на імя ОСОБА_2 посвідчений державним нотаріусом Рожнятівської державної нотаріальної контори з порушенням вимог ч.3 ст.1248 ЦК України, а саме текст заповіту не був прочитаний особисто заповідачем, про що вказує відсутність про це письмової вказівки заповідача. Судом першої інстанції встановлено, що запис «заповіт до підписання прочитаний вголос ОСОБА_7 і власноручно підписаний» здійснено не заповідачем, а нотаріусом. Прочитання заповіту вголос заповідачем або свідками передбачено нормою статей 1248,1253 ЦК України, тобто це положення регламентоване чинним законодавством на засадах імперативності. Проте, поза увагою суду залишилось те, що якщо спадкодавець не міг особисто прочитати текст заповіту, то прочитання його іншою особою повинно відбуватись за присутності двох свідків. Тому представник апелянтів просив, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апелянт ОСОБА_6, яка діє від імені позивачів, в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи. Інших доказів, крім тих, що досліджувалися судом першої інстанції, колегії суддів не надала. Тому апеляційну скаргу слід розглянути по наявних доказах, що містяться у матеріалах справи.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача та її представника, оцінивши зібрані докази, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про порушення законодавства при складанні та посвідченні спірного заповіту.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Судом встановлено, що згідно заповіту від 08.09.2006 року ОСОБА_7 на випадок смерті все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, заповів ОСОБА_2В.(а.с.13).

Даний заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №Д-599.

31.10.2013 року ОСОБА_7 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 01.11.2013 року. (а.с.14).

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 на час смерті був власником квартири №6 в будинку №12 по сул. Гагаріна в смт. Рожнятів.

Копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом підтверджено, що спадкоємцем зазначеного майна є ОСОБА_2

Спірні відносини виникли внаслідок оскарження заповіту, на підставі якого набуте право власності на вказане майно, дочками спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до положень ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251, 1252 цього Кодексу.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України, є нікчемним.

Кожна сторона, згідно вимог ст. 60 ЦПК України, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що за клопотанням позивача, яка ставила під сумнів виконання підпису у заповіті спадкодавцем, по справі було призначену судово-почеркознавчу експертизу. Однак, згідно висновку експерта НДЕКЦ УМВС в Івано-Франківській №09/03-139 від 03.08.2015 року області вирішити питання чи підпис ОСОБА_7 поставлений в заповіті належить йому неможливо по причині несумісності для порівняння досліджуваних зразків підпису та не виявлення сукупності ознак, які б індивідуалізували підпис певної особи та розривом у часі між виконанням досліджуваних підписів.

Частиною другою ст. 1257 ЦК передбачено, що суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таким чином, доводи позивачів щодо несправжності підпису спадкодавця на заповіті не підтвердились, встановити такі шляхом призначення експертизи на підставі наданих сторонами матеріалів не вбачається можливим.

Стаття 1248 ЦК України не містить прямої вказівки щодо необхідності зазначення заповідачем власноручно на заповіті інформації про те, що текст документу ним прочитаний. Жодних доказів того, що при посвідченні спірного заповіту ОСОБА_7 не ознайомився з його змістом з будь-яких причин перед підписанням позивачами не надано. Тому не зазначення заповідачем власноручно про прочитання заповіту, при наявності друкованого тексту про це, не може бути виключним доказом для визнання правочину недійсним, оскільки тільки даний факт не вказує на відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_7 щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_9

ОСОБА_10