У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Центрального районної суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, посилаючись на те, що 16 жовтня 2013 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ІКАРNAIG.181539.001, відповідно до якого банк надав останньому у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 137 605 грн на придбання автомобіля та сплату комісії за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, з процентною ставкою 15,5% річних та кінцевою датою повернення 15 жовтня 2015 року.

Цього ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася перед банком солідарно відповідати за своєчасне виконання позичальником ОСОБА_1 усіх зобов'язань за кредитним договором.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором 16 жовтня 2013 року також був укладений договір застави рухомого майна № ZХА019500.181539.002, предметом якого є автомобіль марки Mitsubishi L200, 2013 року випуску.

Відповідачі своїх зобов'язань не виконують, у зв'язку з чим станом на 23 вересня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 140 066,32 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 79 142,33 грн, прострочена заборгованість за тілом кредиту - 37 589,04 грн, поточна заборгованість за процентами - 773,55 грн, прострочена заборгованість за процентами - 13 203,45 грн, заборгованість з комісії - 1 926,47 грн, пеня у сумі 7 431,48 грн.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором у сумі 140 066,32 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 79 142,33 грн, прострочена заборгованість за тілом кредиту - 37 589,04 грн, поточна заборгованість за процентами - 773,55 грн, прострочена заборгованість за процентами - 13 203,45 грн, заборгованість з комісії - 1 926,47 грн та пеня у сумі 7 431,48 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати заочне рішення Центрального районної суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у відповідачів існує заборгованість перед банком у зв'язку з невиконанням зобов'язань, яка підлягає солідарному стягненню.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, заочне рішення Центрального районної суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року та ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права; доказів на спростування розрахунку, що наданий позивачем, відповідачі судам попередніх інстанцій не надали.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Центрального районної суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.І.Амелін В.О.Савченко