АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-403/11 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1060/К/15 суддя Ваврушак Н.М.
Категорія - 39 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

28 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, про визнання заповіту частково недійсним, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті ради про встановлення факту, визнання права власності, визнання заповіту недійсним та зустрічною позовною заявою ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, визнання заповіту частково недійсним.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_10,

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11,

третя особа ОСОБА_7,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив передати йому на зберігання квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову. Зокрема, суд не врахував, що підставою для звернення до суду з заявою про забезпечення позову є реальні побоювання, що невжиття відповідних заході унеможливить у подальшому виконання рішення суду. Відповідач єдиний з чотирьох спадкоємців мешкає у м. Кривому Розі і тому має реальну можливість забезпечити збереження спадкового майна. Суд дійшов помилкового висновку, що задоволення заяви про забезпечення позову вирішить справу по суті, оскільки ні ОСОБА_2В, ні інші спадкоємці не набудуть права власності на спірне майно, але це унеможливить фізичне знищення майна чи доведення до непридатності для подальшого використання.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_11 та третю особу ОСОБА_7, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_10, який заперечував проти апеляційної скарги і просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався ст.151,153 ЦПК України та виходив з того, що заявником не надано переконливих доказів про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, вирішення питання по заяві про забезпечення позову є по суті вирішенням справи за позовом стосовно спірного нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 152 ЦПК України позови забезпечуються передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до розяснень викладених в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 посилався на те, що в нього є реальні побоювання, що не вжиття відповідних заходів унеможливить виконання у подальшому рішення суду, оскільки частина спадкового майна втрачена, а частина використовується не спадкоємцями або не за призначенням.

Разом з тим, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції заявником не було надано належних і допустимих доказів в розумінні ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову без передачі на зберігання заявнику квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не доведено того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не має.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку, що задоволення заяви про забезпечення позову вирішить справу по суті, так як ні ОСОБА_2В, ні інші спадкоємці не набудуть права власності на спірне майно, оскільки застосування обраного заявником способу забезпечення позову, а саме передача йому на зберігання спірних квартир, може призвести до того, що ОСОБА_2 отримає у володіння спадкове майно, чим буде порушено права інших сторін по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 є єдиним з чотирьох спадкоємців, що мешкає у м. Кривому Розі і тому має реальну можливість забезпечити збереження спадкового майна, відхиляються колегією суддів, так як вони спростовуються висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб обраний заявником, які ґрунтуються на нормах процесуального права з врахуванням розяснень Постанови Пленуму ВСУ.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,ч.3.ст.312,ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: