Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості за договором поруки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором поруки від 27 лютого 2008 року в сумі 34 811,47 дол. США, що еквівалентно 277 572,74 грн, звернути стягнення на заставлене майно (предмет іпотеки) - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 27 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товаоистовм «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір на загальну суму 25 200 дол. США з терміном повернення кредиту до 10 лютого 2028 року та сплатою 13,45% річних, а у випадку недотримання графіку погашення заборгованості - процентна ставка у розмірі 40,35% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати за невиконання позичальником кредитних зобов'язань. Крім того, 27 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що належить їй та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 34 811,47 дол. США, що еквівалентно 277 572,74 грн.

ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов, у якому просила визнати припиненим договір поруки від 27 лютого 2008 року, укладений між нею та ВАТ «Універсал Банк».

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки ПАТ Універсал Банк» звернулося до суду з позовом 31 жовтня 2011 року, а 6-ти місячний строк пред'явлення вимоги до неї збіг 08 січня 2009 року, вважає договір поруки припиненим. Крім того, посилалась на те, що жодних вимог від банку вона не отримувала.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2015 року, у задоволенні первинного позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано припиненим договір поруки, укладений 27 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови відмови ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалити в цій частині нове рішення, яким звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2, яка належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог ПАТ «Універсал Банк» в розмірі 34 811,47 дол. США, що еквівалентно 450 808,54 грн.

Отже, судові рішення оскаржуються в частині вирішення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому в іншій частині не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Встановлено, що відповідно до укладеного з ПАТ «Універсал Банк» кредитного договору від 27 лютого 2008 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 25 200 дол. США на споживчі потреби зі сплатою 13,45 % річних та кінцевим терміном повернення до 10 лютого 2028 року.

У порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 лютого 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В. за реєстровим № 583, згідно з яким ОСОБА_4 і ОСОБА_5 передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві власності на підставі свідоцтва про право приватної власності.

21 жовтня 2009 року Галицьким районним судом м. Львова за заявою ПАТ «Універсал Банк» від 15 жовтня 2009 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитом було видано судовий наказ, яким з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2008 року у розмірі 210 800,08 грн.

15 липня 2010 року Галицьким відділом Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового наказу, виданого 21 жовтня 2009 року Галицьким районним судом м. Львова.

Судовий наказ не виконано через відсутність у боржника коштів та майна, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена заборонена примусового звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами в іноземній валюті.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Згідно з п. 1 Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Разом з тим суд першої інстанції не врахував, що Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд на зазначене також уваги не звернув, на порушення вимог статей 315, 316 ЦПК України не усунув допущені порушення суду першої інстанції.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення в частині вирішення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2015 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик