Справа № 441/848/15 Головуючий у 1 інстанції: Україїнець П.Ф.
Провадження № 22-ц/783/7730/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота&nbsp; Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року по справі за позовом прокурора Городоцького району Львівської області в інтересах держави в особі Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги до ОСОБА_5, про стягнення витрат, понесених на лікування потерпілої від кримінального правопорушення особи,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року задоволено позов прокурора Городоцького району Львівської області в інтересах держави в особі Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги до ОСОБА_5 про стягнення витрат, понесених на лікування потерпілої від кримінального правопорушення особи.

Ухвалено стягнути з відповідача в користь Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги 36 725,02 грн. витрат, понесених на лікування потерпілої ОСОБА_7.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_5-ОСОБА_8 Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову за недоведеністю вимог. Вказує, що відповідач згідний компенсувати частину від заявлених до відшкодування вимог. Згідно порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою КМУ від 16 липня 1993 року № 545, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу. Зазначає, що Комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги визначення витрат на лікування потерпілої проводилось виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат на утримання реанімаційного відділення лікарні.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, що відповідає і ст. 89 БК України.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» у разi коли при постановленнi вироку сума коштiв, витрачених на стацiонарне лiкування потерпiлого, ще не була визначена i рiшення про їх вiдшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивiльного судочинства за позовом вказаних юридичних осiб.

Згідно вироку Городоцького районного суду Львівської області від 31 грудня 2014 року, матеріалів кримінального провадження № 1-кп/441/131/2014р. вбачається, що ОСОБА_5, водій автомобіля «Volkswagen Golf» н.з. НОМЕР_1, за порушення 25 серпня 2014 року правил дорожнього руху України, які призвели до скоєння ДТП та тілесних ушкоджень пасажира ОСОБА_7, які призвели до її смерті засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів на два роки, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням на один рік.

За нормами п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 17 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» кошти, витрачені на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, можуть покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями, при цьому відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого у лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі, і зазначене відшкодування можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебування потерпілого на такому лікуванні.

Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебуває на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування.

З матеріалів справи, а саме з довідки Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги № 07-05вих.2244 від 30 червня 2015 року, вбачається, що внаслідок спричинення тілесних ушкоджень потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги у реанімаційно-анестезіологічному відділенні з 25 серпня 2014 року по 26 вересня 2014 року (а.с. 13-14).

Згідно довідок № 14-06-вих-3061 від 25 вересня 2015 року і № 05-06-вих-3301 від 19 жовтня 2015 року цієї лікарняної установи (а.с. 50-52, 75-77) потерпіла ОСОБА_7 знаходилась на стаціонарному лікуванні у реанімаційно-анестезіологічному відділенні вказаного медичного закладу, на її лікування витрачено 36 725,02 грн. Належні та допустимі докази на спростування цієї суми не надані.

Суд прийшов до вірного висновку, що оскільки ОСОБА_5 вчинив злочин, внаслідок якого ОСОБА_7 з 25 серпня 2014 року по 26 вересня 2014 року перебувала на лікувані у Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги у реанімаційно-анестезіологічному відділенні, він зобов'язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на її лікування.

Відповідно до абз. 3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Так, невідшкодування відповідачем витрат, понесених закладом охорони здоров»я на лікування особи, потерпілої від злочину, призводить до зменшення дохідної частини кошторису комунальної міської кланачної лікарні швидкої медичної допомоги, що негативно впливає на соціально-економічну ситуацію та порушує інтереси установи внаслідок того, що ці кошти не використовуються на забезпечення належного функціонування закладу охорони здоров»я, в зв»язку з чим останній потребує додаткового фінансування за рахунок бюджетних коштів.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги прокурора про стягнення з відповідача 36 752,02 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що висновки суду ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: