Номер провадження 2/754/2760/15
Справа №754/4787/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2015 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого суддіБуша Н.Д.
секретаряМарченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4 - ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні власністю, визначення порядку користування власністю та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, який в ході розгляду справи було уточнено та просив:

- усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю - ? частиною квартири АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідача не створювати перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні частиною вказаної квартири;

- визначити порядок користування частиною вказаної власності, а саме виділити в користування позивачу жилу кімнату, площею 14,9 кв.м., а відповідачу - кімнату, площею 15,2 кв.м., залишити у спільному користуванні кухню, коридор, вбиральню, ванну;

- зобов'язати відповідача не порушувати встановлений порядок користування вказаної квартири;

- вселити позивача в квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що квартира АДРЕСА_1 була придбана подружжям, позивачем та відповідачем, під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу та знаходилась в їх спільній власності. Позивач є власником ? частини вказаної квартири на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03.12.2014 року, залишеного в силі рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05.02.2015 року. Відповідач не дозволяє вселитися позивачу в квартиру, повністю обмежила його доступ, чим порушує його права на вільне користування, володіння та розпорядження своєю власністю.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, та просили суд їх задовольнити.

Відповідач, повідомлена належним чином, в судове засідання, призначене на 22.12.2015 року, не з'явилась. Через канцелярію суду надала клопотання про перенесення судового засідання, посилаючись на неможливість явки в судове засідання її представника, який відбув у термінове відрядження для участі в іншому засіданні. Водночас, докази, які б підтверджували поважність причини неявки особисто відповідача, останньою не зазначені, а тому суд позбавлений можливості визнати причини неявки відповідача поважними.

В судові засідання, призначені на 04.06.2015 року, 14.07.2015 року, 30.09.2015 року, 26.10.2015 року та 23.11.2015 року відповідач, повідомлена належним чином, також не з'являлась.

Зважаючи на те, що ст. 157 ЦПК України встановлено строк розгляду справи не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі та, що справа перебуває в проваджені суду понад встановлений законом строк її розгляду, суд визнав за можливе провадити розгляд справи у відсутності відповідача відповідно до п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення сторони позивача, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 2, 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є колишнім подружжям та перебували в шлюбі в період з 30.50.2006 року по 01.08.2013 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03.12.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя задоволено частково, визнано в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1; в задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05.02.2015 року апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 задоволена частково, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03.12.2014 року скасовано в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про поділ автомобіля КІА СЕRАТО, 2008 року випуску, синього кольору, д/н НОМЕР_1 та грошових коштів в сумі 55 000 грн., які зберігались на депозитному рахунку в ПАТ «Дельта Банк», відкритому на ім'я ОСОБА_8 та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту.

Так, в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля КІА СЕRАТО, 2008 року випуску, синього кольору, д/н НОМЕР_1; в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину автомобіля КІА СЕRАТО, 2008 року випуску, синього кольору, д/н НОМЕР_1 та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 27 500 грн. компенсації вартості його частки у грошовому вкладі в розмірі 55 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Отже, позивач є власником ? частини квартири АДРЕСА_1

Спірне жиле приміщення - двох кімнатна квартира НОМЕР_2, розташована у АДРЕСА_1, яка складається з житлових кімнат, розміром 15,2 кв.м. та 14,9 кв.м., а також приміщень: коридору, площею 5 кв.м.; кухні, площею 7,8 кв.м.; вбиральні, площею 1,0 кв.м.; ванної кімнати, площею 2,1 кв.м. Загальна площа квартири становить 46 кв.м., житлова площа складає - 30,1 кв.м., що підтверджується даними плану за поверхами на будівлю літера «А» по АДРЕСА_1 та експлікацією внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень (а.с.53-55).

Порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у квартирі.

Згідно ст. 379 ЦК України, житлом для фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного в ньому проживання (ч. 1 ст. 382 ЦК України).

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Оскільки житлова площа спірної квартири складає 30,1 кв.м., то відповідно ? частка власності позивача складає 15,05 кв.м.

Таким чином, з урахуванням загальної житлової площі вказаної квартири, розміру кожної жилої кімнати, вказаних правових норм, наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині встановлення порядку користування спірною квартирою, при якому суд вважає за можливе виділити позивачу в його користування жилу кімнату, площею 14,9 кв.м., а жилу кімнату, площею 15,2 кв.м. - залишити в користуванні відповідача та місця загального користування - коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату - залишити в спільному користуванні сторін.

Що стосується позовних вимог стосовно усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні власністю позивача - ? частиною спірної квартири, зобов'язання відповідача не створювати таких перешкод та вселення позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до висновку по ЄО №10677 від 09.03.2015 року старшого дільничного інспектора міліції Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві майора міліції Цибуля В.М., затвердженого начальником Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві Курятою Л.Л. встановлено, що 09.03.2015 року відповідач не пускала позивача в спірну квартиру того ж дня об 10 годині 00 хв., ігноруючи рішення суду. А саме, 09.03.2015 року коли позивач черговий раз прийшов до квартири, щоб домовитись з колішнею дружиною про користування ? частиною спірної квартири, вона через зачинені двері повідомила, що спілкуватись з ним не хоче, двері відчиняти не буде.

Згідно акту, складеного головою ЖБК «Дарницький-14» ОСОБА_12 від 23.03.2015 року в присутності жильців НОМЕР_3 та НОМЕР_4 будинку АДРЕСА_1, які підтверджують, що ОСОБА_8 перешкоджає доступу до квартири.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст.386 ЦК України).

В силу ст. 383 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб та право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

Оскільки за встановленими по справі обставинами встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні належною йому на праві власності часткою в спірній квартирі та він позбавлений на даний час права користуватись нею, в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, вимоги позивача в частині усунення таких перешкод, зобов'язання відповідача їх не створювати та не порушувати встановлений порядок користування власністю, вселення позивача в спірну квартиру - підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтерджені судові витрати, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 12, 15, 316, 319, 321, 379, 382, 386 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_3 - ? частиною квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_8 - ОСОБА_5 не створювати перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_3 - ? частиною квартири АДРЕСА_1.

Виділити ОСОБА_3 в користування жилу кімнату, площею 14,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

Жилу кімнату, площею 15,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 залишити в користуванні ОСОБА_8 - ОСОБА_5.

Місця загального користування - коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату - залишити в спільному користуванні.

Зобов'язати ОСОБА_8 - ОСОБА_5 не порушувати встановлений порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_8 - ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя