У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування, в порядку регресу за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

20 лютого 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 серпня 2011 року у с. Синевір Міжгірського району закарпатської області сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля ГАЗ 53, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Тойота, державний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_4 Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 7 вересня 2011 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП. Відповідно до звіту при визначення розміру матеріального збитку від 5 січня 2012 року, складеного оцінювачем ОСОБА_5, вартість збитку, завданого власнику автомобіля Тойота, становить 21 714 грн 88 коп. Зазначало, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у зв'язку з чим бюро на підставі ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 20 лютого 2012 року здійснило регламентну виплату ОСОБА_4 у розмірі 18 095 грн 73 коп. грн. Також бюро понесло витрати для встановлення розміру збитків та збору документів у розмірі 720 грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив у порядку регресу стягнути на його користь з відповідача суму понесених витрат у розмірі 18 815 грн 73 коп.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2015 року, у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовлено.

У касаційній скарзі МТСБУ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має відшкодувати збитки у порядку суброгації, при якій позовна давність починає обчислюватись з моменту страхового випадку, а позивач пропустив трирічний строк позовної давності.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та виходив із того, що ДТП мала місце 23 серпня 2011 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 23 лютого 2015 року, тобто після спливу позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Проте повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 23 серпня 2011 року у с. Синевір Міжгірського району Закарпатської області сталась ДТП, в якій ОСОБА_3, керуючи автомобілем ГАЗ-53, державний номер НОМЕР_2 буксирував автомобіль ГАЗ-66 на гнучкому зчепленні, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_1, що на час ДТП належав ОСОБА_4

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 7 вересня 2011 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 5 січня 2012 року № 0101 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тойота, державний номер НОМЕР_1, становить 21 714 грн 88 коп.

Проте шкода ОСОБА_4 не була відшкодована ОСОБА_3, оскільки на час ДТП цивільно-правова відповідальність останнього не була застрахована.

У ст. 993 ЦК України зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У абз. 5 п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз'яснено, що оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Таким чином, висновки апеляційного суду про те, сума страхового відшкодування підлягає стягненню з відповідача відповідно до правил ст. 993 ЦК України, є передчасними.

Разом з тим, відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У ч. 1 ст. 1191 ЦК України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

У абз.3 п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз'яснено, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2012 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 18 095 грн 73 коп. на ім'я власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 (а.с. 10). 20 лютого 2015 року МТСБУ звернулось до суду з указаним позовом, здавши заяву у поштове відділення.

Отже, у спірних правовідносинах перебіг позовної давності почав обчислюватись з моменту останньої страхової виплати - 20 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, трирічний строк позовної давності сплив 20 лютого 2015 року, при цьому позивач звернувся до суду з позовом 20 лютого 2015 року.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України наведене не врахував, не визначився вірно з характером спірних правовідносин та початком перебігу позовної давності, та дійшов до передчасного висновку про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом після спливу позовної давності.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, його судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик