Справа № 404/3749/15-ц
Номер провадження 2/404/2458/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на боці відповідача ОСОБА_3 про визнання факту родинних стосунків та встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа на боці відповідача: ОСОБА_3 про визнання факту родинних стосунків та встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Просить встановити факт, що її мати, ОСОБА_4, яка померла 11 березня 2008 року, була дочкою ОСОБА_5, яка померла 17 жовтня 2011 року. Визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 жовтня 2011 року у м. Кіровограді померла ОСОБА_5, яка була бабусею позивача. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними спо¬рудами, розташованого у м. Кіровограді, вул. Лермонтова, 10, земельної ділянки площею 0,1063 га в межах згідно з планом, що знаходиться у м. Кіровограді, вул. Лермонтова, 10, гро¬шових вкладів у ТВБВ № 10010/043 філії - Кіровоградське обласне управління ПАТ «Держа¬вний ощадний банк України» на суму 3421,72 грн.

Після її смерті, позивачу стало відомо про існування заповіту від 8 серпня 2008 року, складеного ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6, за яким все майно переходило у власність ОСОБА_2

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 червня 2014 року зазначений заповіт було визнано недійсним.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2015 року було визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2012 року, видане на ім»я ОСОБА_2, на спадкове майно - жилий будинок з надвірними спорудами, зареєстроване у реєстрі за № 1317; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2012 року, видане на ім»я ОСОБА_2, на спадкове майно - земельну ділянку площею 0,1063 га, зареєстровано в реєстрі за № 1320; свідоцтво про право на спадщину за запо¬вітом від 14 серпня 2012 року, видане на ім»я ОСОБА_2, на спадкове майно - грошові вклади у сумі 3421,72 грн., зареєстроване в реєстрі за № 1324.

Мати позивача ОСОБА_4, померла 11 березня 2008 року, тобто до смерті ОСОБА_5, тому вважає, що ОСОБА_1 та її рідний брат ОСОБА_3 мають право успадкувати ту частку спадщини, яка належала б за законом їх матері ОСОБА_4, якби вона була жива на час відкриття спадщини.

15 квітня 2014 року позивач звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_6 з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5

Проте, постановою від 18 квітня 2015 року нотаріус відмо¬вила у видачі свідоцтва з причин пропуску строку на прийняття спадщини та відсутно¬сті документів, що підтверджують факт родинних стосунків між позивачем та померлою.

Вказує, що оскільки заповіт визнано недійсним 4 червня 2014 року рішенням суду, яке набрало законної сили 29 липня 2014 року, то саме після 29 липня 2014 року позивач одержала право на спадкування за законом.

В період з 29 липня 2014 року по 24 березня 2015 року тривало провадження у циві¬льній справі про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2012 року, видане на ім»я ОСОБА_2

Вважає, що наявність заповіту перешкоджала їй, як спадкоємцю звертатись з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, вка¬зана причина було усунута лише після набрання законної сили рішенням суду про визнання заповіту недійсним та рішенням про визнання недійсними свідоцтв про право на спад¬щину, виданих на ім»я ОСОБА_2

Враховуючи написання прізвищ у різних документах, що посвідчують акти цивільного стану та постанову приватного нотаріуса від 18 квітня 2015 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, необхідно встановити факт, що її мати, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, була дочкою ОСОБА_5

Вважає, що має місце орфографічна помилка, внаслідок якої прізвище дитини, яка народи¬лась (ОСОБА_7) фактично зазначене українською мовою «Савицька» від російсь¬кого «Савицькая», яке зазначено у її матері. В подальшому на підставі свідоцтва про наро¬дження був виданий паспорт, в якому українське «Савицька» перекладено на російську «Са¬вицкая», і згідно з яким у свідоцтві про одруження вже російською записано, що шлюб бере саме «Савицкая» ОСОБА_7.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_4 була дочкою ОСОБА_5.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2011 року у віці 88 років померла ОСОБА_5, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №196935, виданого повторно міським відділом по державній реєстрації смертей ОСОБА_9 управління юстиції у Кіровоградській області 04 листопада 2014 року /а.с. 8/.

За життя, 08 серпня 2008 року, ОСОБА_5 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6, 8 серпня 2008 року за реєстровим номером 2684 за яким заповідала все своє майно, яке їй належало на день смерті відповідачу ОСОБА_2 /а.с. 62/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2014 року визнано заповіт, складений від імені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 08 серпня 2008 року, реєстровий №2684 на ім»я ОСОБА_2 недійсним. Рішення набрало законної сили 29.07.2014 року /а.с. 19-21/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2015 року було визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2012 року, видане на ім»я ОСОБА_2, на спадкове майно - жилий будинок з надвірними спорудами, зареєстроване у реєстрі за № 1317; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2012 року, видане на ім»я ОСОБА_2, на спадкове майно - земельну ділянку пло¬щею 0,1063 га, зареєстровано в реєстрі за № 1320; свідоцтво про право на спадщину за запо¬вітом від 14 серпня 2012 року, видане на ім»я ОСОБА_2, на спадкове майно - грошові вклади у сумі 3421,72 грн., зареєстроване в реєстрі за № 1324 /а.с. 22-24/.

Постановою № 12/02-31 від 18.04.2015 р. приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на заявлене майно після смерті ОСОБА_5, померлої 17.10.2011 року, в зв»язку з неможливістю встановити родинні відносини між спадкодавцем та її дочкою ОСОБА_4 та відповідно між онукою ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_5, померлою 17.10.2011 року /а.с.15-17/.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії ІV-УР № 1758562, виписка з актового запису про шлюб №2186 від 06.11.1982 року, довідка про реєстрацію шлюбу №284/061/342 від 28.07.2008 року та свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с. 11-14/.

ОСОБА_4 померла 11 березня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №079911, виданого Міським відділом по реєстрації смертей ОСОБА_9 управління юстиції у Кіровоградській області /а.с. 9/.

Позивач просить встановити факт, що її мати, ОСОБА_4, яка померла 11 березня 2008 року, була дочкою ОСОБА_5, яка померла 17 жовтня 2011 року, проте вказані родинні зв»язки підтверджуються копією актового запису про народження №277 від 14.02.1942 року на ОСОБА_10 та копією актового запису про шлюб №952 від 29.07.1961 року на ОСОБА_11 та ОСОБА_4 /а.с. 184,185/.

Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого третьою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 22 лютого 1993 року за р. № 1-443, зареєстрованого Кіровоградським обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації 24 лютого 1993 року, зареєстровано в реєстрову книгу за № 5705/19 на 7/10 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під номером 10, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Лермонтова та частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 серпня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі № 1317 виданого ОСОБА_2 на 7/30 частини житлового будинку під номером 10, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Лермонтова відмовлено. Рішення набрало законної сили 03 червня 2014 року /а.с. 198-202/. Вказаним рішенням було встановлено, що ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За вказаного, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на боці відповідача ОСОБА_3 про визнання факту родинних стосунків задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно положень ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд приходить до висновку, що позивачем не наведено причин, пов»язаних з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5.

Обставини на які посилається позивач, а саме наявність заповіту від 08.08.2008 року від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та розгляд справи за позовом про визнання даного заповіту недійсним не дають підстав для висновку, що у позивача існували труднощі для прийняття спадщини шляхом подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5.

За вказаного суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишаються фактично понесеними позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на боці відповідача ОСОБА_3 про визнання факту родинних стосунків та встановлення додаткового строку на прийняття спадщини - відмовити.

Судові витрати залишити по понесеним позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда