Справа № 494/1527/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березівка Одеської області вимогу у заяві від 23.11.2015 року про відвід судді Римаря І.А. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, управління ДКС України у Березівському районі про відшкодування шкоди та стягнення судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, управління ДКС України у Березівському районі про відшкодування шкоди та стягнення судових витрат.

23.11.2015 року до суду надійшла заява, в якій позивач заявляє відвід головуючому судді. В обґрунтування вказаної заяви позивач посилається на сумніви в обєктивності та неупередженості судді через те, що суддя виконує доручення судді Прібилова В.М. та зі слів ОСОБА_2, перебуває у звязку з ОСОБА_3 Вказані обставини, на думку ОСОБА_1, свідчать про упередженість та несправедливість судді. Також, у вказаній заяви зазначила, що не має бажання приймати участі у судовому засіданні та має намір оскаржувати рішення.

Позивач у судове засідання 24.12.2015 року не зявився. Водночас подав заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з цим, 22.12.2015 року на адресу суду надійшла заява від голови ліквідаційної комісії Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області про розгляд справи за його відсутності.

Представник управління ДКС України у Березівському районі Одеської області у судове засідання також не зявилась, надала до суду заяву від 30.11.2015 року про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши вимогу позивача про відвід судді, вважає, що заява позивача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Підстави, на які посилається позивач в обґрунтування заявленого відводу, не передбачені ст.ст. 20, 21 ЦПК України, а доводи, зазначені в обґрунтування вказаних підстав містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, та взагалі не мають свого належного обґрунтування, тому не можуть свідчити про відсутність обєктивності та неупередженості судді в наслідках розгляду цивільної справи.

Водночас, суд вважає зазначити, що Статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Офіційне тлумачення положень ст. 126, 129 Основного Закону стосовно незалежності й недоторканності суддів та заборони впливу на суддів у будь-який спосіб дано рішенням Конституційного Суду від 01.12.2004 N 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу.

Конституційний Суд у рішенні від 11.03.2011 N 2-рп/2011 у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів щодо відповідності Конституції (конституційності) окремих положень Закону "Про Вищу раду юстиції" встановив, що надання оцінки вчинених суддею процесуальних дій до винесення ним остаточного рішення у справі є втручанням у здійснення правосуддя, що суперечить Конституції.

З огляду на це будь-які незаконні втручання або вплив на суд чи суддів, хоч би від кого вони виходили та з якою метою чинилися, є неприпустимими і підлягають правовій оцінки згідно Кримінального закону.

Викладенні позивачем в заяві про відвід підстави, суд вважає такими що ґрунтуються на припущеннях та є надуманими та спрямовані виключно з метою затягування розгляду справи та тиску на суд.

Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись для цілей п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за допомогою субєктивного та обєктивного критеріїв. Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного («Веттштайн проти Швейцарії», заява № 33958/96, п. 42 ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Така поведінка лише свідчить про те, що ОСОБА_1 виключно намагається чинити тиск на суд, з метою прийняття рішення на її користь, з метою зміни складу суду, порушення розумних строків розгляду справи, перешкоджання зясування обставин у справі, а також з метою змусити суд прийняти та задовольнити безпідставний відвід.

Враховуючи відсутність жодних перелічених у ст.20 ЦПК України підстав для відведення головуючого судді від участі в розгляді справи, встановлену заборону втручання в здійснення правосуддя, вплив на суддю у будь-який спосіб, суд доходить висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді і відсутність правових підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.20-25 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Римаря І.А.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя І.А. Римар