Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Борисов Є.А.
Справа № 415/4939/13-ц
Провадження № 22ц/782/208/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого: Борисова Є.А.

суддів: Дронської І.О., Коротенка Є.В.

при секретарі: Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІДБАНК» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІДБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ПАТ «РОДОВІДБАНК» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обгрунтування якого послалось на те, що 06.08.2008 року з відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір № Ск-1241-020815/8-2008 , згідно з п.п. 1.1.1, 1.1.2, 1.1.5, 1.1.7 якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок № 7272 з оформленням платіжної картки Visa Elektron № 158509 та відповідач отримала споживчий кредит у розмірі 5454, 50 грн. строком до 06.08.2010 року включно зі сплатою 0,1 % річних. У звязку з тим, що ОСОБА_2 умови договору не виконує, банківська установа ставила питання про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат в загальній сумі 62394 грн. 86 коп., яка утворилася станом на 30.07.2013 року та про відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено у звязку з пропущенням строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення норм матеріального і процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи і ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким слід задовольнити позов у повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції представник ПАТ «РОДОВІДБАНК» не зявився, надав заяви, в яких просив розглянути справу за його відсутності і підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач в судове засідання не звилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку стосовно того, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «РОДОВІДБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № Ск-1241-020815/8-2008, за умовами якого відповідач отримала споживчий кредит у розмірі 5454,50 грн. з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 06 серпня 2010 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1 процента річних.

Згідно з пп. 1.1.5, 2.5, 4.1.25, 9.1. договору погашення кредиту і сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником частинами - щомісячними платежами у розмірах та у строки, передбачені графіком платежів. При цьому строк дії договору визначений до моменту повного виконання сторонами взятих за договором зобовязань, а кінцевий термін повернення основної заборгованості встановлений сторонами до 06 серпня 2010 року.

Крім того, сторони передбачили у кредитному договорі (п.п. 4.1.23, 5.2.16) відповідальність позичальника у формі пені за порушення строків сплати кредиту, порушення строків сплати процентів та порушення строків внесення плати за обслуговування кредиту у розмірі 1,6 % від суми простроченого платежу.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором не виконала: з жовтня 2008 року припинила погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитом, у звязку з чим станом на 30.07.2013року виникла заборгованість з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 62394,86грн. Зазначені обставини в повній мірі підтверджуються матеріалами справи ( а.с.6-17).

Відмовляючи у задоволенні позову у звязку із пропуском строку позовної давності, суд виходив з того, що в даному випадку згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата процентів повинні здійснюватись позичальником частинами щомісячно не пізніше останнього дня місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Оскільки останні платежі в рахунок погашення кредиту та процентів відповідач здійснив у вересні 2008 року, а з позовом про стягнення заборгованості банківська установа звернулася лише у серпні 2013 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму на момент предявлення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування в даному випадку позовної давності.

Судова колегія погоджується з загальним висновком суду першої інстанції стосовно необхідності відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «РОДОВІДБАНК» саме з підстав пропуску строку позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України) .

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України ).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно)

Як вбачається з матеріалів справи, кінцевий строк повернення кредиту за договором № Ск-1241-020815/8-2008 визначений 06.08.2010 року, відповідач припинила здійснювати платежі в рахунок погашення основної суми кредиту та процентів з жовтня 2008 року, а з відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитом банківська установа звернулася лише 08.08.2013 року, тобто після спливу більше ніж трьох років з моменту закінчення кінцевого терміну повернення кредиту в цілому.

Тому судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування в даному випадку позовної давності, оскільки відповідач звернулася з відповідним клопотанням.

Висновки суду першої інстанції стосовно необхідності застосування в даному випадку позовної давності грунтуються на правових позиціях, неодноразово висловлених Верховним Судом України (постанова від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс13, постанова від 19.03.2014 року у справі № 6-20цс14, постанова від 18.06.2014року у справі № 6-61цс14 ), згідно з якими перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що банківською установою не було допущено пропуску строку позовної давності, оскільки позовна заява була здана до відділення звязку 06.08.2013року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять в собі будь-яких доказів зазначеної обставини. В той же час згідно з штампом вхідної кореспонденції, позовна заява з боку ПАТ « РОДОВІДБАНК» надійшла до Лисичанського міського суду Луганської області 08.08.2013 року, а тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що датою подачі позову в даному випадку слід вважати саме 8 серпня 2013 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть слугувати підставою для зміни або скасування рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Родовід Банк» - відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2015 року - залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий:

Судді: