АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2139/14-ц 22-ц/774/2570/К/15
Справа № 213/2139/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2570/К/15 ОСОБА_1
Категорія 27 (ІІI) Доповідач Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Петренко К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 14.10.2005 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки боржником ОСОБА_4 зобов`язання належним чином не виконується, утворилась заборгованість, яка станом на 17.04.2014 року становить 12 735,14 грн., та складається з:

- 1946,41грн.- заборгованість за кредитом;

- 9 706,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

-582,63 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач і просив суд стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання, щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема на думку апелянта суд дійшов помилкового висновку, що оскільки ухвалене судове рішення, в даному випадку судовий наказ про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором то строк дії договору закінчився і нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року по справі № 6-126цс15, яка є обовязковою до виконання, відповідно до приписів ст. 360-7 ЦПК України.

Крім того, суд не дослідив розрахунок заборгованості та не зясував яким чином було виконано судовий наказ та період його виконання, оскільки це суттєво вплинуло на погашення заборгованості, так як судовий наказ виконувався протягом певного періоду та частинами, погашення відбувалось не повністю, та на залишок заборгованості продовжувались нараховуватись відсотки та інші платежі за договором.

Крім того, судом не враховано і того факту, що боржник здійснив погашення заборгованості у сумі 3 726,29 грн., відповідно до судового наказу у справі №2н-169 від 14.03.2008 року про стягнення з відповідача суми боргу, який набрав законної сили 28.03.2008 року лише 10.09.2010 року тобто майже через 2,5 роки після винесення вказаного наказу, а отже на залишок заборгованості продовжувались нараховуватись відсотки та інші платежі за договором. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції при розгляді даної справи, окрім вказаного допущено і порушення норм процесуального права, а саме неповного вивчення матеріалів справи, що призвело до невірного вирішення справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду, що переглядається відповідає не у повній мірі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14 жовтня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 був укладений договір № б/н, про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки № 466060, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг. Своїм підписом ОСОБА_4 підтвердив, що ознайомлений та погоджується із вказаними складовими укладеного договору.

Звертаючись до суду з позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» вказав на те, що ОСОБА_4 зобов'язання за договором № б/н від 14.10.2005 року належним чином не виконав і станом на 17.04.2014 року утворився борг у загальному розмірі 12 735,14 грн., який складається з наступного:- 1946,41грн.- заборгованість за кредитом; - 9 706,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.,а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 582,63 грн. - штраф (процентна складова), тому необхідно вказану заборгованість стягнути в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання за цим договором припинено, оскільки відповідно до судового наказу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14.03.2008 року, відповідачем належним чином виконано зобовязання за кредитним договором № б/н від 14.10.2005 року а нарахування відсотків за користуванням кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Колегія суддів, погоджуючись з висновком суду про відмову у задоволенні позову не може погодитись з мотивами такої відмови, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст.525, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи вище вказані норми матеріального права та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що зобов"язання за договором не припинені, у зв"язку з виконанням судового наказу, а тому нарахування процентів є обгрунтованим.

Так, як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14.03.2008 року у справі №2-н-169 з ОСОБА_4 на користь банку, стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.10.2005 року в сумі 3 726,29 грн.

На виконання судового наказу, боржником ОСОБА_4, сплачено суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.10.2005 року у загальному розмірі 3726,29 грн., протягом 2008 2010 років в рамках виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Інгулецького ВДВС Криворізького МУЮ від 07.09.2010 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного судового наказу закінчено, у звязку із сплатою ОСОБА_4 боргу в повному обсязі.

Таким чином, фактично ОСОБА_4 виконав вказаний судовий наказ у вересні 2010 року.

Разом з цим слід зазначити, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником (або ж виконується протягом тривалого часу, у даному випадку більш ніж два роки), не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитними коштами, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-369цс15 від 02 вересня 2015 року, яка згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Таким чином, після винесення судового наказу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14.03.2008 року, зобовязання ОСОБА_4 за кредитним договором №б/н від 14.10.2005 року не припинені, та ПАТ КБ «ПриватБанк» має право нараховувати проценти на прострочену заборгованість та штрафи за порушення термінів виконання взятих на себе зобовязань до повного погашення заборгованості за кредитним договором.

Як слідує з розрахунку позивача, грошові кошти, утримані з відповідача в рамках виконавчого провадження, за судовим наказом, були зараховані на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 14.10.2005 року (а.с.5-6), що передбачено «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в своєму позові просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка із розрахунку позивача станом на 17.04.2014 рокустановить 12 735,14 грн. та включає в себе заборгованості за кредитом, по процентам та штрафів, відповідно до умов договору.

Однак, приймаючи до уваги, те що судовим наказом Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14.03.2008 рокуз ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», окрім іншого, була стягнута заборгованість за тілом кредиту, тому повторне нарахування та стягнення заборгованості за тіло кредиту у розмірі 1946,41грн., не ґрунтується на законі, у звязку з чим позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до відповідача з вимогою про стягнення простроченої заборгованості, яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом, за період з 22.12.2005 року по 17.04.2014 рік та штрафів, відповідно до п.8.6 Умов, які на час розгляду справи, що переглядається з ОСОБА_4 не стягувались.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_4 по процентам за користуванням кредитом, колегія суддів не може з ним повністю погодитись.

Так, вказаний розрахунок охоплює нарахування відсотків за період з 22.12.2005 року по 17.04.2014 рік. В той час, як в даному випадку, період нарахування відсотків за користування кредитом повинен обмежуватись 01.03.2008 роком (дата видачи судового наказу) по 10.09.2010 рік (час зарахування сплачених ОСОБА_4 грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача). Заборгованість по процентам за вказаний період, в межах заявленого позову, складає 4 790,77 грн.

Однак, колегія суддів, частково погоджуючись з існуючою заборгованістю ОСОБА_4 перед банком, враховує пропуск позивачем строку позовної давності по вимогах про стягнення процентів за користування кредитом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, з урахуванням зазначеного, колегія суддів враховує те, що погашення відповідачем боргу, за судовим наказом від 14.03.2008 року, було здійснено у вересні 2010 року. Отже перебіг позовної давності для позивача почався саме з цього моменту.

Відповідачем в суді першої інстанції, до винесення рішення по справі, заявлялось про застосування строку позовної давності. (а.с.65, 111)

Таким чином Банк, звертаючись до суду 21 травня 2014 року, пропустив строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Враховуючи наведене, у задоволені позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, слід відмовити саме з цієї підстави.

Крім того, як вбачається із позовної заяви та розрахунку заборгованості Банк, окрім іншого, просив суд стягнути з відповідача штраф в розмірі 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 582,63 грн. - штраф (процентна складова), посилаючись на умови кредитного договору, а саме п.8.6.

Проте, перевіряючи в суді апеляційної інстанції відповідність Умов надання банківських послуг, які діяли на час укладення кредитного договору № б/н від 14.10.2005 року та Умов надання банківських послуг, які долучені позивачем до позовної заяви, на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, встановлено, що вказані умови мають розбіжності. А саме, в Умовах надання банківських послуг, які діяли на час укладення кредитного договору № б/н від 14.10.2005 року, пункт 8.6, який передбачає за неналежне виконання боржником взятих на себе зобовязань, нарахування штрафів в розмірі 500 грн. +5% від ціни позову відсутній. Так, Розділ 8 «Відповідальність сторін», вказаних Умов, обмежується пунктом 8.5. Враховуючи зазначене стягнення з відповідача на користь Банку суми штрафів не ґрунтується на вимогах закону.Отже вказані позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Банку, з підстав припинення зобовязання ОСОБА_4 перед Банком, у звязку із належним виконанням зобовязань за кредитним договором №б/н від 14.10.2005 року, внаслідок сплати ним заборгованості, стягнутої судовим наказом від 14.03.2008 року, є помилковим, оскільки у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ПАТ КБ ПриватБанк» відхилити, а рішення суду змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- відхилити .

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_6