Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/2552/15 Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П. Єдиний унікальний № 310/5984/13 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

ОСОБА_2

при секретарі Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року по справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, який неодноразово уточнювався.

У позові зазначалось, що проект відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва відповідачці погоджено та затверджено з порушенням вимог законодавства. Земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення. Проектна документація з землеустрою затверджена рішенням Бердянської міської ради без проведення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації. Під час перевірки прокуратурою встановлено факт незаконної видачі Мелітопольським сектором регулювання природокористування висновку про погодження матеріалів проекту відведення земельної ділянки №105 від 20.01.2010 року, на підставі якого відповідачці надано у власність земельну ділянку площею 0,1 га в м. Бердянську по вул. Сибірякова, 27-а. Відсутність у проектах землеустрою урахування розмірів і меж прибережної захисної смуги Азовського моря унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Земельна ділянка по вул. Сибірякова 27-а розміщується на території зелених насаджень загального користування.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати п. 5, 5.42 рішення сімдесят восьмої сесії Бердянської міської ради Запорізької області пятого скликання №38 від 28.01.2010 «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК №822056 на земельну ділянку площею 0,1 га, виданого на імя ОСОБА_3 для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по вул. Сибірякова, 27-а в м. Бердянську кадастровий номер :08:007:0321, вартістю 52430 грн.; зобовязати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку вартістю 52430 грн. площею 0,1 га, яка знаходиться на вул. Сибірякова 27-а в м. Бердянську Запорізької області, кадастровий номер :08:007:0321, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії ЯК №822056 виданому ОСОБА_3, територіальній громаді м. Бердянськ, стягнути з відповідачів судові витрати.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п. 5, 5.42 рішення сімдесят восьмої сесії Бердянської міської ради Запорізької області пятого скликання №38 від 28.01.2010 «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким передана у приватну власність ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0,1 га для ведення індивідуального дачного будівництва з присвоєнням поштової адреси: вул. Сибірякова, 27-а.

Визнано недійсним державний акт на право власності серії ЯК №822056 на земельну ділянку площею 0,1 га, виданого на імя ОСОБА_3 для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по вул. Сибірякова, 27-а, кадастровий номер :08:007:0321, вартістю 52430 грн.

Зобовязано ОСОБА_3 повернути земельну ділянку вартістю 52430 грн., площею 0,1 га, яка знаходиться по вул. Сибірякова, 27-а в м. Бердянську Запорізької області, кадастровий номер :08:007:0321, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії ЯК №822056, виданому ОСОБА_3, територіальній громаді м. Бердянська.

Стягнуто з Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3 судовий збір по 365,40 грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності того, що передача у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1 га за адресою м. Бердянськ, вул. Сибірякова, 27-а для індивідуального дачного будівництва, яка відноситься до земель рекреаційного призначення, була здійснена з порушенням визначеного законодавством порядку, зокрема, ст.ст. 118, 123 ЗК України, ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації".

Як установлено судом, Бердянською міською радою 28.01.2010 року прийнято рішення № 38 "Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок", п.5.5.42 якогозатверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації площею 0,1 га, з присвоєнням поштової адреси: м. Бердянськ, вул. Сибірякова, 27-а.

На підставі зазначеного рішення їй видано Державний акт на право власності на цю земельну ділянку серії ЯК №822056, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 43 (а.с.13).

Відповідно до положень статей 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Статтею 4 ВК України, пунктом "б" частини першої статті 58 ЗК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) визначено, що до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж морів та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства озорони навколишногоприродного середовища України від 5 листопада 2004 року №434, у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Згідно з пунктом "ґ" частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Отже, за змістом наведених норм права землі в межах двох кілометрів прибережних захисних смуг уздовж морів не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, відповідно до пунктів 5, 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня1996 року №486, розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно технічної документації, а на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

Згідно зі статтею 9 ЗаконуУкраїни «Про державну експертизу землевпорядної документації проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення.

З огляду на системний аналіз положень вищенаведених норм законодавства при наданні в користування земельних ділянок навколо водних об'єктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів повинно бути досягнуто шляхом урахування нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку, з урахуванням конкретної ситуації.

З огляду на викладене, встановивши, що спірна земельна ділянка розташована на відстані 99 м від урізу води Азовського моря, суд першої інстанції правильно виходив із того, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, є прибережною захисною смугою, зміна її цільового призначення в установленому законом порядку здійснена не була, а тому її передано у власність ОСОБА_3 для індивідуального дачного будівництва неправомірно.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Таким чином, у разі встановлення судом неправомірного отримання особою земельної ділянки або отримання її з непередбачених законом підстав особа не набуває права власності на неї.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка вибула із власності держави внаслідок незаконної її передачі і поза волею власника, суд дійшов до правильного висновку про необхідність її повернення територіальній громаді м. Бердянська, як це передбачено ст. 388 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що під час прийняття п.5.5.42 рішення сімдесят восьмої сесії V скликання Бердянської міської ради №38 від 28 січня 2010 року Бердянською міською радою грубо порушено вимоги чинного на той час законодавства в частині підстав та порядку надання земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_3, а тому зазначений пункт рішення є незаконним, а державний акт на право приватної власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним. У звязку з чим на підставі ст. 388 ЦК України спірна земельна ділянка підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_3 та поверненню цієї земельної ділянки територіальній громаді м. Бердянська.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність таких висновків ст. 388 ЦК України та практиці Верховного Суду України, необґрунтовані.

Аналогічна правова позиція щодо визнання незаконними рішення виконкому про розробку проекту відведення, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність, а також витребування земельних ділянок, переданих у власність на підставі таких незаконних рішень, висловлена в постановах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року № 6-57цс13, від 21 травня 2014 року а № 6-16 цс14, №6-152 від 29 жовтня 2014 року та № 6-155цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав, передбачених ст. 140 ЗК України для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконнм та скасовується.

Рішення суду відповідає ч.1 ст. 21 ЦК України, за якою суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень ст.ст.8,124 Конституції, ст.ст. 26,30,87-90,97,100,102,118,123,128, 143-146,149,151,153-158,161, 210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, ст. 15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки, є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК України, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Статтею 140 ЗК України визначено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в передбаченому законом порядку, а не коли особа набула право на земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке було прийняте з порушенням вимог закону. У даному випадку предметом судового спору є питання законності передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, а не вилучення ділянки, набутої на загальних підставах.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент розробки землевпорядної документації про передачу землі у власність ОСОБА_3 спірна ділянка не відносилась до земель водного фонду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ситуаційної схеми виділеної ОСОБА_3 земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою, остання знаходиться в межах м. Бердянська на території Бердянської коси в межах визначеної ст. 88 ВК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) двокілометрової зони прибрежної захисної смуги Азовського моря, а саме на відстані 99м від урізу води Азовського моря.

Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин мав право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, та Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502 (постанова втратила чинність 20.02.2013 року).

Відповідно до зазначеного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502 і який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, проект відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної державної адміністрації для прийняття рішення.

Сільська, селищна, міська рада розглядає проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка розташована в межах населеного пункту. Рішення сільської, селищної, міської ради або відповідного органу виконавчої влади про зміну цільового призначення земельної ділянки є підставою для оформлення громадянину або юридичній особі державного акта на право власності на земельну ділянку із зміненим цільовим призначенням.

Виходячи з положень ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною.

При судовому розгляді не встановлено факту переведення Бердянською міською радою спірної ділянки з категорії землі рекреаційного призначення на землю житлової та громадської забудови з дотриманням вказаного Порядку.

Враховуючи викладене, спірна земельна ділянка відповідно до ст. 51 ЗК України відноситься до земель рекреаційного призначення, тому ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" та ч.9 ст.118 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачена обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації при її виділенні.

Інші доводи зводяться до іншої правової оцінки обставин, встановлених судом першої інстанції, і не впливають на правильність висновків суду.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: