Справа № 450/1350/13 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/158/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 червня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про визнання права власності на предмет іпотеки та стягнення заборгованості, -

встановила:

В квітні 2013 року позивач подав вказаний позов.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 20.12.2007 року було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL 1036. В послідуючому були укладені додаткові угоди.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Банком та Позичальником (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки 20.12.2007 року за яким відповідач передала в іпотеку наступне майно: А) житловий будинок загальною площею 156 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4.; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою АДРЕСА_1, площа земельної ділянки 0,2500 га.

Оскільки ОСОБА_4 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання, утворилася заборгованість, що станом на 24.01.2013 рік становила 2 162 566, 77 грн., тому позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на це майно.

Оскарженим заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 червня 2013 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: А) житловий будинок загальною площею 156 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою АДРЕСА_1, площа земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4 на праві власності шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ) права власності на нерухоме майно, а саме: А) житловий будинок загальною площею 156 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою АДРЕСА_1, площа земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за ціною 1 344 500, 00 гривень в рахунок часткового погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 1036 від 20 грудня 2007 року у розмірі 2 162 566,77 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» (р/р 2458 у ПАТ «Універсал Банк», , МФО 322001) заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 1036 від 20 грудня 2007 року в сумі 818 066,77 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму сплаченого судового збору в розмірі 3 344,00 (три тисячі триста сорок чотири гривні 00 копійок) грн. та 250,02 грн. (двісті пятдесят гривень 02 коп.) витрат на оголошення про виклик.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2014 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Дане заочне рішення оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність рішення, вказує, що судом першої інстанції, в супереч вимогам ст.74 ЦПК України, дану справу розглянуто за відсутності відповідача та відсутності доказів у матеріалах справи про належне повідомлення відповідача та його представника про час та місце розгляду справи. Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності. Вказує, що звертаючись із позовом про визнання права власності на предмет іпотеки позивач повинен довести, а суд встановити наявність порушення, оспорювання права позивача та неможливість його реалізації без звернення до суду, чого зроблено не було.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 20.12.2007 року було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL 1036. Відповідно до умов генерального кредитного договору, Банк зобов'язується надавати Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказані в цьому договорі, в рамках ліміту встановленого в базовій валюті, що дорівнює 107 000,00 доларів США (п. 1.1.) 30.05.08 додаткової угодою укладеною між банком та Позичальником було збільшено кредитний ліміт до 230 000,00 доларів США.

Відповідно до п. 1.2.1. Позичальник повинен виконати свої зобов'язання по поверненню кредиту не пізніше 01.12.2027 року.

Встановлено, що 20 грудня 2007 року між Банком та гр. ОСОБА_4. укладено додаткову угоду № BL 1036/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг - (Індивідуальна угода). Відповідно до п. 1 даної Індивідуальної угоди Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти в сумі 98 797,00 швейцарських франків, а позичальник зобов'язується прийняти, належними чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даній індивідуальній угоді. Згідно п. 3.1. за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування цією додаткової угодою встановлюється процентна ставка у розмірі 8,5 % річних. Згідно п. 3.2. за користування кредитними коштами понад строк кредитування, процентна ставка встановлюється в розмірі 17 % річних.

Окрім того, 21 грудня 2007 року між Банком та гр. ОСОБА_4. укладено додаткову угоду № BL 1036/KL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг - (Індивідуальна угода). Відповідно до п.1 даної Індивідуальної угоди Банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в сумі 25 000, 00 швейцарських франків, а позичальник зобов'язується прийняти, належними чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даній Індивідуальній угоді. Згідно п. 5.1. за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування цією додатковою угодою встановлюється процентна ставка у розмірі 9,5 % річних. Згідно п. 5.2. за користування кредитними коштами понад строк кредитування, банк додатково нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

30 травня 2008 року між Банком та гр. ОСОБА_4. укладено додаткову угоду № BL 1036/ BL 5217-KL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг - і Індивідуальна угода). Відповідно до п. 1 даної Індивідуальної угоди Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти в сумі 112 000, 00 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належними чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядкута на умовах, зазначених у даній Індивідуальній угоді. Згідно п. 5.1. За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування цією додатковою угодою встановлюється процентна ставка у розмірі 15,25 % річних. Згідно п. 5.2. за користування кредитними коштами понад строк кредитування, банк додатково нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Судом встановлено, що 28.07.09, 04.03.10, 27.12.10, 31.01.11, 24.06.11 між Банком та Позичальником було укладено додаткові угоди до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 1036 від 20/1207 року. Вказані додаткові угоди змінювали розмір відсоткових ставок за користування кредитними коштами, що є відображено у розрахунках заборгованості.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Банком та Позичальником (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки 20.12.2007 року посвідчений Приватними нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Лозинською І.П. згідно умов якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1; та земельну ділянку площею 0,2500 га., на якій розташований житловий будинок.

У зв'язку із зміною площі предмет іпотеки, 30.05.2008 року між Банком та гр. ОСОБА_4., з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладено договір іпотеки, посвідчений Приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Соколюк Н.В.

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку наступне майно: А) житловий будинок загальною площею 156 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4.; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою АДРЕСА_1, площа земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що належить ОСОБА_4. на праві власності.

Так як відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання, утворилася заборгованість, що станом на 24.01.2013 рік становила 2 162 566, 77 грн., з яких: заборгованість по індивідуальній додатковій угоді № BL 1036/К-1 від 21.12.07 у розмірі 103 362,95 швейцарських франків що еквівалентно 889 219,24 гривень, з них: заборгованість по кредиту (у тому числі і прострочена заборгованість) - 88 834,26 швейцарський франків, що еквівалентно 764 230,66 гри.; відсотки - 14 002,75 швейцарський франків, що еквівалентно 120 464,01 грн.; підвищені відсотки - 525,94 швейцарський франків, що еквівалентно 4 524,58 грн. Заборгованість по індивідуальній додатковій угоді № BL 1036/KL+ від 21.12.07 у розмірі 24 837,44 швейцарських франків що еквівалентно 213 673,57 гривень, з них: заборгованість по кредиту (у тому числі і прострочена заборгованість) - 22 872,76 швейцарський франків, що еквівалентно 196 771,66 грн.; відсотки - 1 829,76 швейцарський франків, що еквівалентно 15 741,21 грн.; пеня - 134,92 швейцарський франків, що еквівалентно 1 160,70 грн.; заборгованість по індивідуальній додатковій угоді № № BL 1036/ BL 5217-КL+ від 50.05.08 у розмірі 132 575,25 доларів США що еквівалентно 1 059 673,96 гривень, з них: заборгованість по кредиту (у тому числі і прострочена заборгованість) - 111 930,25 доларів США , що еквівалентно 894 658,49 грн.; відсотки - 19 966,26 доларів США, що еквівалентно 159 590,32 грн.; пеня - 678,74 доларів США , що еквівалентно 5 425,15 грн.

Задовольняючи даний позов районний суд виходив з того, що ОСОБА_4 не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання та на попередження про погашення заборгованості не відреагувала, а тому вважав, що позивач набув право на стягнення з відповідача заборгованості шляхом визнання права власності на предмет іпотеки та стягнення з відповідача на користь позивача залишок заборгованості після звернення стягнення на предмет іпотеки.

З такими висновками суду частково погоджується й судова колегія виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої кількості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне остереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми тазовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет теки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Оскільки ОСОБА_4 не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання, тому з врахуванням умов договору іпотеки від 20.12.2007 року (п.п.5.1,5.3) та умов договору іпотеки від 30.05.2008 року (п.п.5.1,5.3) позивач набув право на стягнення з відповідача заборгованості шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Саме така правова позиція є в справі № 6-124цс13 Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року в якій зазначено, що виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Суд виходив з суми боргу станом на 24.01.2013 року, а ціну предмету іпотеки врахував на підставі висновку про вартість майна станом на 1.11.2012 року (1 344 500 грн.), який проведений без відома відповідача.

В той же час за умовами договору іпотеки від 30.05.2008 року (п.1.2) вартість предмету іпотеки становила 1 639 372 грн. (а.с.140, т.1)

Це стало підставою для задоволення клопотання апелянта про призначення судової інженерно-технічної експертизи щодо вартості предмету іпотеки.

Відповідно до висновків судової інженерно-технічної експертизи: 1) ринкова вартість земельної ділянки площею 2500.кв. по АДРЕСА_1 станом на 26 грудня 2013 року становила 566 250,0 грн. (п'ятсот шістдесят шість тисяч двісті п'ятдесят гривень), а на момент проведення експертизи - 1 520 000 грн. (один мільйон п'ятсот двадцять тисяч гривень); 2) ринкова вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на 26 грудня 2013 року становила 737 111,0 грн. (сімсот тридцять сім тисяч сто одинадцять гривень), а на момент проведення експертизи - 2 374 666,0 грн. ( два мільйони триста сімдесят чотири тисячі шістсот шістдесят шість гривень).

Таким чином з врахуванням наведеного слід прийняти до уваги вартість предмету іпотеки 3 894 666 грн. (1 520 000 грн. +2 374 666,0 грн.= 3 894 666 грн.).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Посилання ОСОБА_2 на те, що слід застосувати положення про позовну давність у три роки не знайшли свого підтвердження, оскільки остання оплата коштів відповідачем проведена 1.12.2012 року на суму 299 грн. 94 коп., що стверджено представленим позивачем розрахунком боргу (а.с.142, т.2).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Досліджуючи питання щодо спеціальної позовної давності судова колегія встановила, що в розрахунках заборгованості позивач включив суму пені 11 110,43 грн. ( 4524,58 + 1160,70 + 5425,15 = 11 110,43) (а.с.12,14,16) поза межами річного строку, що протирічить вимогам ст. 258 ЦК України і це підтверджено поясненнями представників сторін в засіданні судової колегії.

А тому сума боргу без суми пені становитиме 2 151 456,34 грн. (2 162 566,77 - 11 110,43 = 2 151 456,34 )

Отже рішення суду від 26 червня 2013 року слід змінити, виклавши резолютивну частину рішення з врахуванням того, що в рахунок погашення заборгованості за договором про надання кредитних послуг у розмірі 2 151 456,34 грн. (станом на 24.01.2013 року) слід звернути стягнення на предмет іпотеки вартістю 3 894 666 грн., що відповідає вимогам співмірності.

Відповідно немає підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» решти заборгованості за договором про надання кредитних послуг в сумі 818 066,77 грн., а тому рішення суду в цій частині слід скасувати.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

За своїм змістом Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Нерухоме майно відповідача відповідає вказаним вимогам Закону.

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, судова колегія, ухвалюючи нове судове рішення, відповідно до ст. 217 ЦПК України прийшла до висновку про зупинення стягнення на час дії вказаного Закону.

Тому слід ухвалити нове рішення та зупинити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмети іпотеки на час дії вказаного Закону.

Рішення суду в частині стягнення судового збору та витрат на оголошення про виклик слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 червня 2013 року змінити.

Резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: А) житловий будинок загальною площею 156 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою АДРЕСА_1, площа земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4 на праві власності шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ) права власності на нерухоме майно, а саме: А) житловий будинок загальною площею 156 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою АДРЕСА_1, площа земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за ціною 3 894 666 гривень в рахунок погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 1036 від 20 грудня 2007 року у розмірі 2 151 456,34 грн. (станом на 24.01.2013 року).

Зупинити виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення в частині стягнення судового збору та витрат на оголошення про виклик залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: (підпис) Бермес І.В.

Судді: (підпис) Мусіна Т.Г.

(підпис) Савуляк Р.В.

З оригіналом згідно

Судове рішення набрало законної сили 11.12.2015 року

Суддя Бермес І.В.

Дата оформлення копії 21.12.2015 року

Помічник судді Кузічева Л.О.