Номер провадження: 22-ц/785/8651/15
Головуючий у першій інстанції Котов В. Г.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Ступакова О. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору позики та стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Южного міського суду Одеської області від 31. 08. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

10. 04. 2015 р. ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору позики від 16. 01. 2010 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Чебаном М. І. і зареєстрованим в реєстрі за № 60, і стягнення з відповідачів грошових коштів в розмірі 215450 грн. основного боргу, інфляційних збитків - 19088,45 грн., 3 % річних - 4824,35 грн., а усього 239362,8 грн. та судових витрат з тих підстав, що за вказаним договором відповідач ОСОБА_3 отримав 243000 грн. і мав їх повертати відповідно до встановленого договором порядку, але на порушення умов договору за станом на 01. 04. 2015 р. мала місце заборгованість відповідача в розмірі 54800 грн., гроші бралися в позику в інтересах сім'ї ОСОБА_3.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 31. 08. 2015 р. зазначений позов ОСОБА_2 задоволено частково. Розірвано договір позики від 16. 01. 2010 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Чебаном М. І. 16. 01. 2010 р. та зареєстрований в реєстрі цього нотаріуса за № 60. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 16. 01. 2010 р. в розмірі 215450 грн. основного боргу, інфляційних збитків - 19088,45 грн., 3 % річних - 4824,35 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 інфляційних збитків у розмірі 19088,45 грн. та 3 % річних в розмірі 4824,35 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у стягненні інфляційних збитків та 3 % річних з посиланням на неправильне застосування ст. 625 ЦПК України, зокрема, за відсутності письмових вимог позивача про розірвання договору та сплати коштів і не зарахування судом сплачених ним 6000 грн. за липень-вересень 2015 р., а також не врахування судом першої інстанції усіх фактичних обставин при розгляді справи.

В судовому засіданні ОСОБА_7, представник ОСОБА_3, підтримала доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_8, представник ОСОБА_5, вважає рішення суду правильним, а в подальшому під час судового засідання з її пояснень та виступу в судових дебатах вбачається, що ОСОБА_5 визнає, що отримав 6000 грн. за липень-вересень 2015 р. від ОСОБА_3 і погоджується в цій частині, щоб вказана сплачена сума в розмірі була врахована при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги і перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та позовних вимог, судова колегія приходить до наступного.

Згідно зі ст. ст. 1046, 1048, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 статті), боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором (ч. 2 статті).

Судом встановлено, що за посвідченим приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Чебаном М. І. та зареєстрованим в реєстрі за № 60 договором позики від 16. 01. 2010 р. ОСОБА_2 надав у власність, а ОСОБА_3 прийняв грошові кошти в сумі 243000,00 грн. строком до 16. 01. 2015 р. Погашення суми заборгованості за умовами договору має здійснюватися частинами в період з 16. 01. 2010 р. по 16. 01. 2025 р. з 01 по 15 число кожного місяця шляхом сплати позичальником позикодавцю по 1350,00 грн. і за домовленістю сторін повернення суми позики здійснюється без сплати відсотків (п. 1 договору), позичальник зобов'язується повернути суму позики на розрахунковий рахунок позикодавця в Одеській регіональній філії ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (п. 2 договору), грошова сума, вказана в п. 1 договору, передана позичальнику до підписання цього договору (п. 3 договору), у разі неповернення боргу в сумі та строки, передбачені даним договором, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (п. 4 договору).

ОСОБА_3 не виконував свої зобов'язання за вказаним договором, внаслідок чого було перераховано позивачу лише 27550 грн. і у нього виникла заборгованість перед ОСОБА_2 за станом на 01. 04. 2015 р. в розмірі 54800 грн.

За наданим ОСОБА_2 розрахунком заборгованість складається з суми основного боргу в розмірі 215450 грн., інфляційних збитків за період з лютого 2010 р. по лютий 2015 р. включно - 19088,45 грн. і за цей же період 3 % річних - 4824,35 грн.

Вказані обставини справи, в тому числі розмір інфляційних збитків та 3 % річних, підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспорюються.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 31. 08. 2015 р. розірвано договір позики від 16. 01. 2010 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Чебаном М. І. 16. 01. 2010 р. та зареєстрований в реєстрі цього нотаріуса за № 60 і стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 16. 01. 2010 р. в розмірі 215450 грн. основного боргу, інфляційних збитків - 19088,45 грн., 3 % річних - 4824,35 грн.

З урахуванням вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних збитків та 3% річних в силу ст. 303 ЦК України предметом розгляду в апеляційній інстанції є лише перевірка законності та обгрунтованості рішення суду в частині стягнення з відповідача інфляційних збитків в сумі 19088,45 грн. і 3 % річних - 4824,35 грн.

В цій частині апеляційний суд виходить з того, що будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеному в постанові Верховного Суду України від 01. 10. 2014 р. № 6-113цс14, які мають враховуватися судами відповідно до ст. ст. 214, 360-7 ЦПК України.

Тому за вищевикладених обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційних збитків - 19088,45 грн. і 3 % річних - 4824,35 грн. є законним та обгрунтованим і доводи апеляційної скарги висновок суду першої інстанції не спростовують.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно не врахування 6000 грн. при стягненні заборгованості за договором позики, то з урахуванням положень ст. 303 ЦПК України щодо меж розгляду справи апеляційним судом з правом вийти за межі доводів апеляцйної скарги і положень ст. 11 ч. 2 ЦПК України, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, з наявністю позиції з боку позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 стосовно зарахування цієї суми в рахунок погашення основного боргу у даній справі, апеляційний суд відповідно до ст. ст. 303,307, 309 ЦПК України вважає можливим змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнення зі зміною основної суми боргу з 215450 грн. на 209450 грн., а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1, 309, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Южного міського суду Одеської області від 31. 08. 2015 р. в частині стягнення з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 215450 грн. основного боргу змінити на стягнення 209450 грн. основного боргу.

В іншій частині рішення Южного міського суду Одеської області від 31. 08. 2015 р.залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

О. А. Ступаков