Справа № 226/3124/14-ц
Провадження № 2/226/1614/2015
і м е н е м У к р а ї н и
14 грудня 2015 року м.Димитров
Димитровський мiський суд Донецької областi у складi:
головуючого судді Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Трифонової І.О.,
учасники судового процесу:
позивач ОСОБА_1,
представник відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Димитров Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати,
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» в обґрунтування якого зазначив, що у період з 3 грудня 2008 року до 14 лютого 2011 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 12 січня 2011 року ним відповідачу була подана заява про надання щорічної відпустки тривалістю 33 дні, яка у цей же день йому відповідачем і була надана, в тому числі 20 днів відпустки надані у січні місяці 2011 року, а 13 днів у лютому місяці 2011 року. Всупереч вимогам закону, в день надання відпустки 12 січня 2011 року заробітна плата за дні відпустки виплачена йому не була. Зазначені виплати були відповідачем здійснені лише 25 березня 2011 року, у зв*язку з чим затримка виплати склала 73 календарних дня або 2 календарних місяця. Вважає, що він має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків виплати заробітної плати за чергову відпустку у січні-лютому 2011 року у сумі 35 гривень 10 копійок, яку просить стягнути на його користь з відповідача.
В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві.
Представник відповідача заперечував проти позову, пояснив при цьому, що всі суми, які належали позивачу до виплати вирішені судом під час розгляду справи у червні 2011 року. Протягом чотирьох років позивач не звертався з приводу виплати компенсації за несвоєчасно отримані відпускні суми. Підприємство відповідача виплатило йому індексацію заробітної плати у зв*язку з чим вважає, що не винне позивачу ніяких сум.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає встановленими в судовому засіданні наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з 3 грудня 2008 року до 14 лютого 2011 року працювавши заступником начальника дільниці підземним та заступником начальника дільниці з прогнозу у Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Красноармійськвугілля» і був звільнений з підприємства відповідача 14 лютого 2011 року на підставі пункту першого статті 36 Кодексу законів про працю України. 14 січня 2011 року позивачу на підставі його особистої заяви надавалась невикористана відпустка з 13 січня до 14 лютого 2011 року. Оплата за надану відпустку у січні 2011 року була нарахована позивачу у розмірі 2756,00 гривень у січні 2011 року, за надану відпустку у лютому 2011 року нарахована у розмірі 1791,40 гривня відповідно у лютому 2011 року, але фактично сплачені зазначені суми за надану відпустку 1 та 25 березня 2011 року. Компенсація за несвоєчасну виплату належних позивачеві сум виплат за надану відпустку не нараховувалась і не виплачувалась. Ці факти встановлені на підставі трудової книжки позивача, копії рішення Димитровського міського суду від 14 червня 2011 року у справі № 2-526/11, довідок відповідача від 16 травня 2011 року та 14 грудня 2015 року і не оспорювались сторонами під час розгляду справи по суті (а.с. 4-8, 116, 121-128).
Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно із статтею 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов*язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов*язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно із статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Частиною шість статті 95 Кодексу законів про працю України, статтями 33, 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням строків її виплати.
Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За умовами статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів, пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.
Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв*язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв*язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Поняття індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв*язку з порушенням строків її виплати не є тотожними поняттями, у зв*язку з чим судом не приймаються до уваги пояснення представника відповідача, що вони виплатили позивачу індексацію і це є компенсацією за несвоєчасну виплату відпускних сум, а також щодо пропуску позивачем строку для звернення до суду з цим питанням, оскільки компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням строків її виплати віднесена до додаткової заробітної плати і у цьому випадку діє положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України про право необмеженого часом на звернення до суду за захистом порушеного права.
Як встановлено в судовому засіданні виплата заробітної плати позивачу за щорічну та додаткову відпустку була здійснена з порушенням строків, визначених частиною четвертою статті 115 Кодексу законів про працю (1 та 25 березня 2011 року замість 12 січня 2011 року), у зв*язку з чим позивачу підприємством відповідача мала бути нарахована та виплачена компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати, обрахована відповідно до пункту четвертого Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21 лютого 2001 року № 159, за яким компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов*язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Враховуючи надані суду дані про нараховані позивачу та утримані з нього суми у січні, лютому 2011 року (а.с. 121) позивачу підлягає стягненню з відповідача 35 гривень 10 копійок компенсації втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати, виходячи з розрахунку:
3900,31 грн. х (100,9 100) / 100 = 35,10 грн., де:
-3900,31 грн. це нарахована але не виплачена позивачу заробітна плата за невикористані дні відпустки за січень, лютий 2011 року (2756,00 грн. + 1791,40 грн.) за мінусом 647,09 гривень утриманих з позивача податків та обов*язкових платежів, обрахованих пропорційно сумам нарахованих позивачу у січні 2011 року та утриманих у лютому 2011 року: (392,77 грн., тобто 62% утримань за січень 2011 року, що припадають на відпускні суми + 255,09 грн. утримань за лютий 2011 року = 647,86 грн.);
-100,9 індекс інфляції у лютому 2011 року (газета «Урядовий кур*єр» № 43 від 10 березня 2011 року).
Оскільки позивач при зверненні до суду на підставі вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним з відповідача стягнути в доход держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок (ставка судового збору чинна на час звернення позивача до суду).
На пiдставi статей 94, 95, 115, 233 Кодексу законів про працю України, ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати задовольнити повністю.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18 грудня 2015 року.

Суддя Т.О.Коваленко