АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової Т.І.Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданої її представником ОСОБА_3, на повторне заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив стягнути з відповідача достроково борг за договором позики від 15 січня 2015 року у сумі 73 000 доларів США.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач неналежно виконує свої зобов'язання за договором позики від 15 січня 2015 року

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року, зазначене заочне рішення суду, було скасовано, а справу призначено до нового судового розгляду.

Повторним заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 15 січня 2015 року у сумі 73 000 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду представник відповідача - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача - ОСОБА_3, вказує зокрема, що грошові кошти за розписками від 15 січня 2015 року ОСОБА_2 надавались колишньою дружиною ОСОБА_1 - ОСОБА_4 Грошові кошти повернуті останній.

У судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позичальник не виконує умови договору позики щодо своєчасного повернення щомісячно частини суми отриманої позики, що є підставою для дострокового стягнення з відповідача боргу за договором позики.

Такі висновки суду ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 15 січня 2013 року, укладеного між позивачем і відповідачем, остання позичила у позивача: 73000 доларів США із граничним строком повернення: 01 лютого 2019 року.

Відповідно до пунктів 4.1. - 4.3. зазначеного договору позики від 15 січня 2013 року, позикодавець передає позичальникові у власність суму грошових коштів, вказану в п. 2.2 цього договору, в момент підписання цього договору, але не раніше складання позичальником письмової боргової розписки про одержання позики та передачі її позикодавцю. Письмова боргова розписка, складена позичальником, є підтвердження факту фактичної передачі грошей цим договором від позикодавця позичальнику та є невід'ємною частиною цього договору. Факт повернення позиченої у позикодавця суми грошових коштів, підтверджується складанням позикодавцем письмової розписки про повернення йому позики позичальником.

Відповідно до наданого позивачем, оригіналу розписки від 15 січня 2013 року, відповідач згідно договору позики від 15 січня 2013 року фактично отримала у позику грошові кошти в сумі 22000 доларів США із граничним строком виплати цього боргу позикодавцю до 01 лютого 2014 року.

Грошові кошти будуть виплачуватись з березня 2013 року до кінця кожного місяця по 2000 доларів США. Ця розписка, є невід'ємною частиною договору позики грошей від 15 січня 2013 року.

Відповідно до наданого позивачем, оригіналу розписки від 15 січня 2013 року, відповідач згідно договору позики від 15 січня 2013 року фактично отримала у позику грошові кошти в сумі 51000 доларів США із граничним строком виплати цього боргу позикодавцю до 01 лютого 2019 року. Грошові кошти будуть виплачуватись з 01 лютого 2014 року до кінця кожного місяця по 1000 доларів США. Ця розписка, є невід'ємною частиною договору позики грошей від 15 січня 2013 року.

Взяті на себе зобов'язання за договором позики ОСОБА_2 не виконує.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцеві визначеної суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконувала .

Виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів, висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем умов договору позики, наявності підстав для дострокового стягнення заборгованості за договором позики у сумі 73 000 доларів США, що зазначена позивачем, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти за розписками від 15 січня 2015 року ОСОБА_2 надавались колишньою дружиною ОСОБА_1 - ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами. Разом з цим, з умов розписок від 15 січня 2013 року вбачається, що ці розписки, є невід'ємними частинами договору позики грошей від 15 січня 2013 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти за розписками від 15 січня 2015 року повернуті позичальнику - ОСОБА_4, яка може підтвердити даний факт є безпідставними з наступних підстав.

Згідно із ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, показаннями свідків (сторін) не може доводитися факт вчинення правочину або оспорювання окремих частин договору.

Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо (ч. 2 ст. 937, ч. 3 ст. 949 ЦК України).

Будь-яких належних та допустимих доказів на обґрунтування зазначених доводів апеляційної скарги представник відповідача - ОСОБА_3 не надано.

Крім того, зазначені доводи апеляційної скарги також були предметом розгляду суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час здійснення виклику позивача до судового засідання та норм матеріального права при вирішення спору по суті не впливають на законність ухваленого рішення і відхиляються колегією суддів як безпідставні.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, відхилити.

Повторне заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді