Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9187/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Михальченко Ю.В.,

при секретарі - Євтушенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання квартири особистою приватною власністю, зобовязання відповідача не чинити перешкод в користуванні спірною квартирою, припинення права користування квартирою, виселення відповідача разом із членом сім»ї,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1, 21.01.2015 року звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси із уточнюючим позовом до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання квартири особистою приватною власністю, зобовязання відповідача не чинити перешкод в користуванні спірною квартирою, припинення права користування квартирою, виселення відповідача разом із членом сім»ї, мотивуючи його наступним.

З 30.12.1993 року до 07.09.2004 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від шлюбу з якою має доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 До розірвання шлюбу позивач проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю, мав спільний бюджет, вів спільне господарство, що притаманно сталим сімейним стосункам. Інколи у ОСОБА_1 виникали зв'язки інтимного характеру з іншими жінками, але такі зв'язки ніколи не виходили за межі виключно інтимних. До розірвання шлюбу, тобто 07.09.2004 року Позивач мав спільний бюджет та спільне господарство лише з своєю дружиною ОСОБА_3. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 позивач, ОСОБА_1, проживав окремо за адресою реєстрації: вул.Смілянська, 82 кв.ЗЗ м.Черкаси.

З 10 вересня 2004 року по 22 вересня 2004 року позивач перебував в 3-й міській лікарні м. Черкаси з ножовим пораненням шиї та вуха.

Позивач познайомився з відповідачкою, ОСОБА_2 у 2000 року. В період знайомства з відповідачкою в позивача склалися короткочасні, епізодичні стосунки романтичного та інтимного характеру. В 2004 році на ґрунті непорозуміння, ревнощів та неможливості проживання разом (на той час проживав сім'єю з ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою АДРЕСА_1) - вирішили закінчити їхні відносини. В першому півріччі 2004 року сторони майже не зустрічалися, окремо проводили вільний час. В даний проміжок часу ОСОБА_2 відпочивала у відпустці окремо від позивача за власний кошт в Турції, а він в м. Хургада, Єгипет, де виникли відносини з іншою дівчиною, які продовжувалися до серпня 2004 р.

Позивачем, ОСОБА_1, 08.10.2004 року була придбана у відповідача та членів її сімї - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, квартира АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.10.2004 р. реєстраційний № 7532. Квартира придбавалася Позивачем особисто, частково за свої власні кошти, частково за рахунок кредитних коштів.

Згідно п.2.1. Договору купівлі-продажу від 08.10.2004 р. продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 106000 (сто шість тисяч) гривень, що становить 20000 доларів США. З цієї суми - 5300 (п'ять тисяч триста) гривень, що становить 1000 доларів США, Продавці одержали від Покупця під час оформлення договору, а решту суми, що становить 19000 доларів США, Покупець зобов'язується сплатити Продавцям протягом чотирьох банківських днів після одержання кредиту в Черкаській філії АКІБ «Укрсиббанк». В п.2.2. цього ж договору зазначено що розрахунок має бути здійснено з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою Продавців, яка є невід'ємною частиною цього договору, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. За згодою сторін розрахунок може провадитися і раніше зазначеного в договорі строку.

За умовами договору купівлі-продажу продавці повинні були звільнити квартиру протягом місяця після підписання договору купівлі-продажу. Дана умова було добросовісно виконана продавцями.

09.10.2014 року Позивач зареєстрував право власності на квартиру у визначеному законом порядку, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.10.2004 року, видане комунальним підприємством «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації».

19.10.2004 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 528 на суму 14000 дол. США для придбання квартири та Договір іпотеки № 19/2-10, згідно якого позивачем банку було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2.

Кошти в обсязі 100 700 грн (сто тисяч сімсот грн.) (19000 дол. США) були отримані Продавцями, зокрема й Відповідачкою, 19 жовтня 2004 року в повному обсязі, про що свідчить її підпис на Договорі купівлі-продажу квартири та підпис на заяві про одержання коштів та відсутності матеріальних претензій засвідчених нотаріусом ОСОБА_7О реєстраційний № 7801, 7802, 7803, 7804.

23 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу.

До реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживати разом можливості не мали у зв'язку з тим, що у позивача до 07.09.2004 року була сім'я, у вересні майже весь місяць він провів у лікарні, а потім відповідач та її сім'я займалися звільненням спірної квартири та переїздом до нового помешкання, адже всі продавці проживали разом в цій квартирі.

Фактичні шлюбні стосунки між сторонами розпочалися вже після реєстрації шлюбу, а тому, зважаючи, що квартира АДРЕСА_3 була придбана та зареєстрована на праві особистої приватної власності за ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу, кредитні зобов'язання по договору № 528 від 19.10.2014 року виникли також до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, тому не породжували будь-яких прав та обов'язків для останньої.

26.08.2008 року шлюб між сторонами було розірвано, у зв'язку з тим, що відповідачка, перебуваючи в шлюбі з позивачем, мала позашлюбні стосунки з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, від якого 16.02.2009 року народила дитину - ОСОБА_9. Після розірвання шлюбу і по сьогоднішній день відповідачка разом зі своєю донькою стали проживати в спірній квартирі та відмовляються в добровільному порядку звільняти належну позивачеві на праві власності спірну квартиру, ключі від квартири позивачеві не дає, чим чинить позивачеві перешкоди у користуванні належною йому на праві власності спірної квартири. Відповідач свою відмову мотивує тим, що квартира є спільною сумісною власністю, однак такі твердження не відповідають дійсності та спростовуються нижченаведеним.

Шлюб між сторонами було зареєстровано вже після набуття позивачем права власності на спірну квартиру. Законодавець вказав пряму норму права - ст. 57 СК України, яка регули вказані правовідносини. А саме: "Особистою приватною власністю ... чоловіка є: майно набуте... ним до шлюбу".

Наразі відповідач взагалі не надає доступу позивачеві до квартири, в зв'язку з чим він вимушений проживати у своїх батьків. Такі дії відповідача грубо порушують право власності вільного та безперешкодного користування його власністю, що суперечить майновим і немайновим правам та інтересам позивача.

Підставою для користування спірною квартирою ОСОБА_2 набула як член сім'ї власника, після розірвання шлюбу позивачем, родинний зв'язок між сторонами припинено, оскільки сім'я розпалася остаточно дітей спільних від шлюбу немає, а тому, всі підстави, які були передумовою встановленню сервітуту - на сьогодні відсутні.

Після того, як сім'я розпалася, змінилися цінності кожного із колишнього подружжя, відповідачка створила нову сім'ю та має дитину від іншого чоловіка, спільне проживання сторін суперечить інтересам кожного, ситуація, що склалася, унеможливлює проживання сторін в одному житловому приміщенні, а тому позивач вважає за можливе просити суд про виселення відповідача з належної йому на праві власності квартири.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 114 ЦПК України, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 16, 316-319, 321, 328, 391, 406 ЦК України, ст. 57 СК України, ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ПП ВССУ № 5 від 07.02.2014 року, просить суд визнати квартиру АДРЕСА_2, загальною площею - 80,6 м.кв., житловою площею - 50,4м.кв., підсобна площа 30,2. м.кв такою, що належить ОСОБА_1, виключно на праві особистої приватної власності. Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні належною ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності квартирою № 29 по вул. Горького, 88 в м. Черкаси, та передати останньому ключі від неї. Припинити право користування (сервітуту) ОСОБА_2 та члена її сім'ї - доньки ОСОБА_9 - квартирою № 29 по вул. Горького, 88 в м. Черкаси на підставі п. 4 ч. 1 ст..406 ЦК України. Виселити ОСОБА_2 та членів її сім'ї з квартири АДРЕСА_2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, судові витрати.

Скориставшись правом, передбаченим ст. ст. 31, 123 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та її розподіл.

31 липня 2015 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та її розподіл залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10 в судовому засіданні уточнюючі позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_11 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала в повному обсязі та зазначила, що в даний час не існує спору щодо квартири. Дані правовідносини необхідно вирішувати в окремому судовому порядку.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома.

Представник органу опіки та піклування Черкаської міської ради в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома.

Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно суд, при розгляді справи по суті спору повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2, батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та брата ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_4. Продаж квартири вчинено за 106 тис. грн, що становить 20 тис. доларів США. Із цієї суми 5 300 грн, що становить 1 тис. доларів США, продавці одержали від покупця під час оформлення цього договору, а решту суми - 100 700 грн, що становить 19 тис. доларів США, покупець зобов'язується сплатити продавцям протягом чотирьох банківських днів після одержання кредиту в Черкаській філії АКІБ «УкрСиббанк».

09 жовтня 2004 року ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на вказану квартиру.

19 жовтня 2004 року між АКІБ «УкрСиббанк» в Черкаській філії АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 528, згідно з умовами якого останній отримав кредит у сумі 14 тис. доларів США для придбання квартири (п. 1.4).

Цього ж дня ОСОБА_1 сплатив продавцям решту суми - 100 700 грн за придбання вказаної квартири, що підтверджується нотаріально завіреною заявою останніх про відсутність будь-яких матеріальних претензій до покупця (а. с. 6, т. 1).

23 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який 26 серпня 2008 року було розірвано.

Згідно рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31.03.2014 року по даній справі було вирішено:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання квартири особистою приватною власністю, зобовязання відповідача не чинити перешкод в користуванні спірною квартирою, припинення права користування квартирою, виселення відповідача разом із малолітньою дитиною без надання іншого жилого приміщення, вселення позивача, задоволити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою №29 в будинку №88 по вулиці Горького в м. Черкаси.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_5.

У позовних вимогах про визнання квартири особистою приватною власністю, припинення права користування ОСОБА_2, ОСОБА_9 квартирою №29 в будинку №88 по вулиці Горького в м.Черкаси, їх виселення без надання іншого жилого приміщення, відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю та її розподіл, - задоволити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_5 обєктом права спільної сумісної власності подружжя, який підлягає розподілу.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 35/100 частку квартири АДРЕСА_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 65/100 частку квартири АДРЕСА_6.

У вимогах про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 511,98 грн.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 03 вересня 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31.03.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.12.20014 року, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 вересня 2014 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 щодо визнання права власності на спірну квартиру скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції

При задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд виходить з наступного.

Відповідно п.1 ч.1 ст.57 СК України «Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу»

У ОСОБА_1 право приватної власності на спірну квартиру та зобов'язання за кредитним договором від 19 жовтня 2004 року № 528 виникли до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, тому не породжували будь-яких прав та обов'язків для останньої, у тому числі і щодо погашення кредиту та як наслідок цього - отримання частки у майні. Більше того, в ОСОБА_1 право приватної власності на спірну квартиру виникло і до отримання вказаного кредиту, а докази того, що цей кредит брався в інтересах сім'ї, у матеріалах справи відсутні. А тому суд, вважає, що позов в частині визнання квартири особистою власністю позивача знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Статтями 41, 47 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 316-319, 321 Цивільного Кодексу України визначено та законодавчо закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає, що кожна особа має право на безперешкодне користування своїм майном, а також задекларовано право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд здійснювати щодо свого майна будь-які дії, вчиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право на житло реалізується шляхом як придбання його у власність, так і отримання житла в користування. За захистом своїх прав щодо здійснення права власності та права користування житлом можуть звертатись власники житла, члени сім'ї власника, а також інші особи, які наділені правом особистого сервітуту.

Згідно ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності і встановлена судом».

Згідно роз'яснень абз. 2 п. 33 ПП ВССУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику справах про захист права власності та інших речових прав» «Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Згідно роз'яснень абз. 1, абз.2 п. 39 ПП ВССУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» «Члени сім'ї власника житла, яі проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що такій законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою З ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім»ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України «Сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту».

В порядку ч. 2 ст. 406 ЦК України «Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення».

Оскільки, підставою для користуванні спірною квартирою ОСОБА_2 набула як член сім'ї власника, після розірвання шлюбу позивачем, родинний зв'язок між сторонами припинено, оскільки сім'я розпалася, а тому, всі підстави, які були передумовою встановленню сервітуту - на сьогодні відсутні. Суд вважає, що підлягає до задоволення вимога в частині припинення права користування квартирою та виселення з неї.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з позбавленням володіння його нерухомого майна. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

На думку суду обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є вірним, а тому вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою №29 в будинку №88 по вулиці Горького в м. Черкаси також підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами в порядку ст. 88 ЦПК України, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 під час подачі позову до суду та під час судового розгляду сплачено судового збору на суму 1062 грн. 76 коп.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 16, 316-319, 321, 328, 391, 406 ЦК України, ст. 57 СК України, ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ПП ВССУ № 5 від 07.02.2014 року, ст. ст. 8,10, 11, 56, 60, 61, 79, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання квартири особистою приватною власністю, зобовязання відповідача не чинити перешкод в користуванні спірною квартирою, припинення права користування квартирою, виселення відповідача разом із членом сім»ї задоволити в повному обсязі.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2, загальною площею - 80,6 м.кв., житловою площею - 50,4м.кв.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні належною ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності квартирою № 29 по вул. Горького, 88 в м. Черкаси, та передати останньому ключі від неї.

Припинити право користування ОСОБА_2 та члена її сім'ї - доньки ОСОБА_9 - квартирою № 29 по вул. Горького, 88 в м. Черкаси.

Виселити ОСОБА_2 та члена її сім'ї ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, судові витрати в сумі 1062 грн. 76 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У відповідності до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України повний текст рішення виготовлено 31 липня 2015 року.

Головуючий Ю.В.Михальченко