Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/6559/15-ц
Провадження № 2/644/1991/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

При секретарі Ілові А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засіданні №5 Орджонікідзевського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, КП «Харківське районне БТІ», треті особи: КП «Харківське міське БТІ», Кулиничівська селищна рада, Орджонікідзевський РВ ДМС в м. Харкові, Реєстраційна служба ХМУЮ, про визнання розпорядження про приватизацію житла недійсним та його скасування, скасування свідоцтва про право власності на житло, скасування правової реєстрації права власності на житло,-

ВСТАНОВИВ:

22.06.2015 року до Орджонікідзевського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1. В обґрунтування позову зазначено, що позивач відпрацювавши водієм в радгоспі «ХТЗ» водієм протягом 11 років отримав квартиру АДРЕСА_1. У вказаній квартирі був зареєстрований 17 грудня 1990 року. Рішенням ХХ сесії Харківської облради УІ скликання від 05.03.2013 року селище Затишшя було включено до меж міста Харкова та реєстрацію було змінено на АДРЕСА_2. За вказаною адресою він проживав із родиною, яка складалась з дружини ОСОБА_5, синів ОСОБА_3, ОСОБА_4. В 2003 році він розлучився із дружиною та вона із молодшим сином ОСОБА_3 стала проживати за іншою адресою, а він із старшим сином ОСОБА_4 залишився проживати у вказаній квартирі. Через деякий час він влаштував своє сімейне життя та почав проживати із іншою жінкою, а в спірній квартирі залишився проживати лише старший син ОСОБА_4. Він періодично навідувався до квартири, користувався нею, добросовісно оплачував комунальні послуги. Випадково дізнався, що квартира є приватизованою на підставі Розпорядження Відділу приватизації КП «Харківське районне БТІ» від 08.08.2008 року №17929 та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.09.2008 року. Але згоди на це він не надавав, відповідачі вимагають від нього знятись з реєстрації у вказаній квартирі, мають намір продати квартиру без сплати йому його частки у вартості квартири. Вважав, що приватизація квартири є незаконною, недійсною, оскільки вона була здійснена з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», без письмової згоди всіх повнолітніх членів сімї, чим порушено його право на безоплатне отримання у приватну власності частини квартири. З посиланням на вимоги відповідного Закону, Положення про порядок передачі квартир /будинків/ у власність громадян, що затверджене Наказом держкомітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 15 вересня 1992 року, що був чинним на момент прийняття рішення щодо приватизації, просив суд визнати недійсним та скасувати Розпорядження про приватизацію квартири АДРЕСА_1 Відділу приватизації КП «Харківське районне БТІ» від 08.08.2008 року №17929. Скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 від 09.09.2008 року. Скасувати правову реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою Харківська область Харківський район селище Затишшя АДРЕСА_3.

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримали, просили його задовольнити.

Справа неодноразово призначалась до розгляду, але відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не зявлялись, подавали заяви про відкладання розгляду справи з причин хвороби, зайнятості на роботі, з сімейних обставин, але будь-яких доказів щодо цих обставин суду не надавали. Враховуючи зазначене, суд визнає неявку відповідачів неповажною та вважає за можливим розглядати справу за їх відсутності.

29.07.2015 року відповідачами подано письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначено, що із позовними вимогами ОСОБА_1 категорично не погоджуються, заперечують проти задоволення цих вимог. Дійсно квартира за адресою м.Харків проїзд Затишнянський, 9/20 є приватизованою на відповідачів. Зазначену квартиру їх родина, на момент 1990 року що складалась з чотирьох осіб, позивача та відповідачів, отримала спочатку як службову від радгоспу «ХТЗ» (зараз ВАТ «Сад»). На той момент позивач та відповідач ОСОБА_2 працювали у радгоспі, проживали в цій квартирі понад 10 років та отримали право постійного користування цією квартирою, право на її приватизацію в майбутньому. Після погіршення стосунків між позивачем та ОСОБА_2 їх шлюб було розірвано 05 березня 2003 року та позивач залишив спірне житло та переїхав жити в інше місце, як пізніше стало відомо до іншої жінки в м.Харків. Тобто, до 2003 року позивач був членом їх родини, після розлучення в квартирі не проживав, влаштував своє особисте життя та створив іншу родину. В квартиру не навідувався, оплату за послуги не проводив, але із-за почуття порядності його реєстрація в квартирі зберігалась. Позивач їх повідомляв, що платити за послуги він не буде, а коли йому буде потрібно то прийде та буде проживати в цій квартирі та питати їх дозволу не збирається, на такі вислови уваги вони не звертали, враховуючи таку поведінку вони вважали, що позивач відмовився від свого права користування та протягом багатьох років своїми вчинками тільки підтверджував факт, що житло йому не потрібно. Відповідач ОСОБА_2 подала до суду позов про зняття позивача з реєстрації, але повірила, що він буде надавати допомогу їй, дітям та сплачувати комунальні послуги, відмовилась від своїх вимог до нього, письмово ці домовленості вони не оформляли, позивач зазначав, що не буде забирати житло у дітей, та якщо старший син одружиться то буде проживати в цій квартирі із своєю сімєю. Але поведінка позивача не змінилась, він продовжував не приймати участь в утримання квартири, не мав ключів від нової вхідної двері, не просив навіть їх виготовити, він мав другу родину та проживав з іншою жінкою, в іншій квартирі. За спірну квартиру накопичувались борги, їх сплачувала лише ОСОБА_2, без допомоги позивача. Дійсно позивач не був запрошений до участі у приватизації, оскільки не був членом їх родини, проживав фактично постійно за іншою адресою, а тому автоматично втратив право користування спірним житлом. Враховуючи зазначене та положення ст.107 ЖК України, Постанову Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року, вважають, що приватизація житла лише на трьох осіб відбулась законно, втрачені права позивача не зачепила. Також посилалась на те, що для збереження права на житло за тимчасово відсутньою особою в розумінні ст.71 ЖК України не достатньо тимчасово навідуватись не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шість місяців поспіль, початок відліку часу визначається від дня коли особа залишила приміщення. Наполягали на тому, що позивач виїхав на постійне місце проживання за іншою адресою, про це свідчить реєстрація ним шлюбу із іншою жінкою, виїзд в інший населений пункт, перевезення особистих речей в інше жиле приміщення, та в даному випадку на момент проведення приватизації втратив за законом своє право користування цією квартирою. Також вважали, що позивач знав про проведену приватизацію квартири, оскільки бачив квитанції в яких зазначено, що особовий рахунок переоформлений на ОСОБА_2, як власника, тобто пропустив трирічний строк позовної давності. Наполягали на тому, що приватизація здійснюється на осіб, які постійно проживають в квартирі, є членами родини, а факти того, що позивач перестав з 2003 року бути членом родини, та перестав проживати в цій квартирі, не заперечуються ним самим. /а.с.140-144 /.

Представник відповідача КП «Харківське районне БТІ» подав письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначив, що з 01.01.2013 року державну реєстрацію прав на нерухоме майно здійснює відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та нотаріуси ХМНО на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року №1878-УІ» тобто питання скасування реєстрації прав власності не входить до компетенції БТІ, крім того, згідно до Постанови Верховної Ради України від 06.09.2012 року №5215- УІ «Про зміну та встановлення меж м.Харків, Дергачівського та Харківського районів» та рішенням 20 сесії Харківської міської ради Харківської області 6 скликання від 24.12.2012 року «Про заходи по виконанню Постанови Верховної Ради України від 06.09.2012 року» обєкт нерухомого майна, що розташований за адресою АДРЕСА_4 (згідно даних в позовній заяві нова адреса м.Харків проїзд Затишнянський, 9/20) увійшов до меж міста Харків, інвентаризаційна справа була передана до архіву КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Також зазначали, що за архівними даними, право власності було зареєстровано за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про що було видано відповідне свідоцтво та внесено запис до реєстру. Право на приватизацію одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах та до членів сімї наймача квартири, що підлягає приватизації включають лише громадяни, які також постійно проживають в квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло. Підготовка документів для оформлення свідоцтва про право власності проводилась ВК Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, відповідно до довідки про склад сімї наймача квартири ОСОБА_2 та її заяви про оформлення квартири в приватну власність, було встановлено, що в квартирі №20 на момент оформлення постійно мешкали ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3. Інших даних про наявність співнаймачів зазначеної квартири до КП «ХРБТІ» не надходило. Враховуючи зазначене, вважали, що приватизація квартири проведена законно, у відповідності до чинного законодавства, а вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, подали суду заяву в якій просили розглядати справу за їх відсутності.

Представник третьої особи КП «Харківське міське БТІ» в судове засідання не зявився, 22.07.2015 року було подано заяву про розгляд справи за їх відсутності та зазначено, що у звязку із зміною порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року №1878-УІ, повноваження по проведенню державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які до 31.12.2012 року виконувались реєстраторами КП «Харківське МіськБТІ», починаючи з 01.01.2013 року здійснює відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та нотаріуси ХМНО /а.с.87/.

Від представника третьої особи Кулиничівської селищної ради 17.07.2015 року подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, рішення на розгляд суду /а.с.68/, від представника Орджонікідзевського РВ ДМС в м. Харкові 17.07.2015 року подано заяву про розгляд справи за відсутністю представника та при вирішенні спору покладаються на рішення суду /а.с.73/, від представника Реєстраційної служби ХМУЮ 20.07.2015 року подано письмові пояснення, що долучені до справи, в яких представник посилається на підстави проведення державної реєстрації, порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, просив долучити пояснення до матеріалів справи та ухвалити законне й обґрунтоване рішення по справі, в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи повідомлявся /а.с.74-77/

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи №22-2/91936, встановив наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, частиною 6 передбачено, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до вимог ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до вимог ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст.65-1 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сімї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до вимог ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 17 грудня 1990 року зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 / м.Харків проїзд Затишнянський, 9/20/, про що свідчить відповідні реєстраційні штампи в паспорті на сторінці 11 /а.с.4 зворотній бік/.

Шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був розірваний 05 березня 2003 року /а.с.131/. Відповідач ОСОБА_2 (прізвище до шлюбу ОСОБА_1) Т.О. з 01 березня 2008 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_7 /а.с.130/.

Позивачем було надано копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за адресою с.Затишшя вул..Миру, 1/20, а саме за утримання житла, водовідведення за період 2004-2008 року /а.с.5-6/. Відповідачами також було надано квитанції про оплату відповідних послуг за період з 2006-2008 роки /а.с.127-129/.

Згідно до довідки Кулиничівської поліклініки від 20.09.2004 року ОСОБА_1 в період з 1999 року по 2004 рік перебував на обліку в поліклініці у звязку з перенесеним в 2001 році гепатитом А /а.с.7/. Відповідно до довідки поштового відділення Затишшя станом на 30.09.2004 року на імя позивача надходила кореспонденція в с.Затишшя /а.с.8/. За адресою вул..Миру, 1/20 на імя позивача ОСОБА_1 надходило запрошення на Вибори Президента України 21 листопада 2004 року на виборчу дільницю 42 /а.с.9/.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, з 2003 року сторони у справі не є членами однієї сімї. При цьому безпосередньо позивач в своєму позові не заперечував, що після розірвання шлюбу він із старшим сином ОСОБА_4 залишився проживати у вказаній квартирі, а через деякий час він влаштував своє сімейне життя та почав проживати із іншою жінкою, а в спірній квартирі залишився проживати лише старший син ОСОБА_4. Відповідачі в своїх запереченнях посилались на те, позивач залишив спірне житло та переїхав жити в інше місце, як пізніше стало відомо до іншої жінки в м.Харків.

В ході розгляду справи стороною позивача не було надано доказів його постійного проживання у спірній квартирі, а також доказів щодо збереження за ним відповідного права, передбаченого ст.71 ЖК України. Надані суду докази перебування відповідача на обліку в медичній установі, отримання поштової кореспонденції та запрошення на вибори, лише свідчать про наявність у нього реєстрації за казаною адресою та не можуть бути прийняті судом на підтвердження обставин фактичного проживання. Що стосується наданих квитанцій про оплату комунальних послуг, слід зазначити, що квитанції про їх оплату були надані обома сторонами за період з 2004-2008 рік, але зазначені докази також не підтверджують фактичного проживання позивача у спірній квартирі.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, чинній на момент оформлення приватизації спірної квартири, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Приватизація здійснювалась шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов (ст.3 Закону). Статтею 5 Закону було визначено, що до членів сімї наймача включалися лише громадяни, які постійно проживали в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігалося право на житло. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону, передача займаних квартир (будинків) здійснювалася в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкали в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігалось право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалась на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймались не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ч.3 ст.8 Закону). Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Законуоформлялась свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалось в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення (ч.5 ст.8 Закону). Порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та перелік документів, що підлягали оформленню, на момент проведення оспорюваної позивачем приватизації у квітні 1995 року був визначений Положенням, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56, із змінами та доповненнями, внесеними наказом Держжитлокомунгоспу України №72 від 05.08.1994 року. Пунктом 21 Положення було визначено, що в такій довідці вказувались члени сімї наймача, які були прописані та мешкали разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігалось право на житло.

Як вбачається з отриманих відповідей на запити суду з УДМС України в Харківській області відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 з 23.04.2014 року, а відповідач ОСОБА_4 за вказаною адресою зареєстрований з 26.07.1999 року /а.с.32-34/.

З інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.07.2015 року вбачається, що право власності на обєкт нерухомості, що розташований за адресою АДРЕСА_5, зареєстровано як спільна сумісна приватна власність за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, б/н, виданого 09.09.2008 року видавник відділ приватизації КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» /а.с.50/. Додатково зазначено, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про зміну та впорядкування адрес обєктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» від 06.11.2013 року №717 адреса с.Затишшя вулиця Миру, 1 змінена на м.Харків Затишнянський проїзд, 9.

З довідки наданої КП «Кулиничікомунсервіс» від 08.07.2015 року №300 вбачається, що за адресою АДРЕСА_6 зареєстровано ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1/а.с.71/, аналогічна інформація міститься й довідці за формою Б /а.с.72/. Дата реєстрації за вказаною адресою відповідача ОСОБА_2 зазначена 26.07.1983 рік, відповідача ОСОБА_3 08.06.2006 року, відповідача ОСОБА_4 з 26.07.1999 року, а позивача ОСОБА_1 з 17.12.1990 року. Зазначені дати реєстрації також підтверджуються копіями паспортів відповідачів /а.с.118,120, 122 звортній бік/.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що із заявою про передачу квартири у власність звернулась ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3. Кулиничівською селищною радою було надано довідку про склад сімї наймача квартири, з якої вбачається, що в квартирі за адресою Харківська область Харківський район с.Затишшя, вулиця Миру, 1/20 проживають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3. З довідки ВАТ «Державний ощадний банк України» Харківське відділення №5483 від серпня 2008 року вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3. мають не використані житлові чеки.

Як вбачається із змісту розпорядження виданого Відділом приватизації КП «ХРБТІ» 08.08.2008 року №17929 від ОСОБА_2 надійшла заява про приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_7, яка була задоволена та передана вказана квартира у приватну власність /а.с.88/. На підставі розпорядження видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно САВ №390046 від 09.09.2008 року на квартиру трикімнатну за адресою Харківська область Харківський район с.Затишшя, вул..Миру, 1/20, форма власності приватна спільна сумісна, власники - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 /а.с.89/. Відповідне право власності було зареєстровано в книзі 1 номер запису №16/20 09.09.2008 року реєстратором КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_8 /а.с.90/.

Відповідно до рішення ВК Кулиничівської селищної ради №7 від 14.01.2009 року було надано дозвіл на переоформлення окремого особового рахунку ОСОБА_2 /а.с.132/. Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-ХІІ у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності (у випадках, передбачених ст. 71 ЖК України), а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда і інше. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.01.2013 року у справі №6-125цс12.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

керуючись ст. ст.16, 29 ЦК України, ст. ст. 1, 6, 9, 61, 71 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 215-218 ЦПК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 23.12.2015 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: суддя Бугера О.В.