У Х В А Л А

іменем україни

01 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» в інтересах якого діє Сиротенко Денис Олександрович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 25 червня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 25 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 %, терміном до 24 червня 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання по вищевказаному кредитному договору між банком та ОСОБА_3 25 червня 2007 року був укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру загальною площею 71,2 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праі власності.

17 грудня 2012 року між ЗАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ЗАТ «Промінвестбанк» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів, укладених між ЗАТ «Промінвестбанк» та фізичними особами, в тому числі, по зазначеному кредитному договору.

Оскільки боржник ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором від 25 червня 2007 року, у нього утворилась заборгованість в розмірі 200 439,90 грн, тому банк звернувся до суду з вказаним позовом та просив в рахунок погашення зазначеної вище заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні Ініціативи», в інтересах якого діє Сиротенко Д.О., просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що на час розгляду справи набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє примусове стягнення чи відчуження нерухомого майна, переданого в заставу чи іпотеку на забезпечення виконання кредитних договорів, отриманих в іноземній валюті.

Проте погодитися з такими висновками суду першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 червня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 25 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 %, терміном до 24 червня 2022 року.

З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за вказаним договором, між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки від 25 червня 2007 року, згідно з яким останній передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру загальною площею 71,2 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судами також встановлено, що відповідач взяті на себе кредитні зобов'язання не виконав.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закон України «Про іпотеку») передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторієм є відстрочення виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Отже, установлений вказаним Законом України мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15.

Отже, з урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції не врахував, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови в захисті порушених прав, свобод чи інтересів кредиторів, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд на наведене та порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення, уваги не звернув, в порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене, в порушення норм процесуального закону, суди дійшли помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з чим ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» в інтересах якого діє Сиротенко Денис Олександрович, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

О.П. Касьян

Г.І. Мостова