Справа № 306/37/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Дроботя В.В., Власов С.О.,

при секретарі: Рогач О.Я.,

за участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ТзОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_1, на рішення Свалявського районного суду від 03 липня 2015 року у справі за цивільним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивують тим, що 17.12.2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «АК Промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення права вимоги. За кредитним договором відповідач зобовязана сплатити 623001,99 грн. заборгованості, з яких за кредитом 360934,89 грн., по відсотках 170654,50 грн., пені 91412,60 грн. Строк дії договору закінчився 08.11.2014 року. Оскільки борг не погашено, просить позов задовольнити повністю.

Рішенням Свалявського районного суду від 03 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник за довіреністю ТзОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення, якою просив скасувати рішення Свалявського районного суду від 03 липня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні - 08 грудня 2007р. між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» ( надалі - Первісний кредитор) та Відповідачем укладено Кредитний Договір № 1993, (надалі - Кредитний договір) на підставі якого останній отримав кошти в сумі 27 445 доларів США, які зобов'язувався повернути на умовах та у строки передбаченні Кредитним договором.

На забезпечення виконання основних зобов'язань по Кредитному договору № 2157, між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Відповідачем укладено Договір застави предметний опис, яких міститься у цьому правочину.

На підставі Договором про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року укладеного із Первісним кредитором ОСОБА_3 набув право грошової вимоги по вищеказаних договорах, в тому числі право на дострокове стягнення кредитної заборгованості в разі порушення позичальником строків сплати платежів по кредитному договору.

У відповідності із ч.2. ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається із оскаржуваного судового рішення - підставою у відмові позовних вимог стало часткове виконання відповідачем від 10 січня 2013р. виконавчого напису приватного нотаріуса на предмет застави зв'язку з чим виконавче провадження було завершено. В іншій частині вимог відмовлено в зв'язку із неповідомленням Відповідача про відступлення прав вимоги.

Однак, суд першої інстанції встановивши всі обставини справи, неправильно застосував до правовідносин матеріальний закон, який повинен був застосувати.

У відповідності із п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 12 від 24 жовтня 2010р. « Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», недоведеність обставин справи має місце коли суд вважав обставини встановленими, однак такі не підтверджуються доказами.

В судовому засіданні було встановлено, що на виконання нотаріального напису на погашення боргу в розмірі 242 189,94 грн., станом на 10 січня 2013р. внаслідок реалізації заставного в рамках виконавчого провадження виручена сума коштів складає 54192,80 грн.

У відповідності із 54 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що в разі якщо коштів, що надійшли від реалізації майна, не достатньо для задоволення вимог стягувача-застовадоржетеля за виконавчим документом, на підставі якого звернуте стягнення на заставлено майно, такий документ повертається стягувачу-заставодрежателю.

Суд допустився помилки у підрахунках, оскільки розподіл коштів від реалізації майна здійснюється за ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено першочергове погашення витрат на організацію та проведення виконавчих дій, а потім здійснюється погашення за виконавчим документом.

На виконання первісним кредитором умов Договору відступлення прав вимоги за спірним договором скаржнику 15 січня 2013р. було передано кошти в розмірі 41 000 грн. від реалізації предмета обтяження в рамках виконавчого провадження.

Таким чином, після реалізації предмета обтяження на підставі нотаріального напису утворився залишок непогашеного боргу в розмірі 201 189,94 грн., за вирахуванням витрат на організацію та проведення виконавчих дій.

Проте виконання виконавчого напису не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. А зобов'язання припиняється з підстав передбачених ст. 598 ЦК України.

У відповідності із умовами спірного договору, сторони в п.3.8, визначили порядок погашення боргу, а саме: а) нараховані та не сплачені в строк відсотки; б) нараховані проценти, строк сплати яких ще не сплинув; в) прострочена заборгованість за кредитом: г) неустойка та збитки, що виплачуються понад неустойку.

Оскільки зобов'язання виражене валюті, тобто в доларах США, то грошові кошти від реалізації заставного майна в розмірі 41000 грн., згідно із умовами договору підлягає конвертації після чого зараховується в порядку п.3.8. Договору кредиту в погашення боргу. Згідно Повідомлення НБУ від 15 січня 2015р., офіційний курс гривні до долару США становить 7,9930 грн./доллару США.

Таким чином, кошти в розмірі 41000 грн. конвертовано на валюту зобов'язання в розмірі 5 129,49 доларів США.

Оскільки коштів в результаті погашення прострочених платежів не вистачило на покриття боргу на момент здійснення операції, то станом на 01 грудня 2014 р., у відповідача існує заборгованість по тілу кредиту - 23 972,17 доларів США, по відсотках -11 334,34 доларів США., та пені - 8297,64 доларів США, що разом складає суму боргу 43 604,15 доларів США.

Правомірність проведення конвертації валюти передбачено, як умовами спірного договору так і чинним законодавством. Так, у відповідності із ст.1047, 1049 ЦК України договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відтак відповідач у відповідності із абз.1 п.8.6. Кредитного договору, був повідомлений, що курс на готівку іноземну валюту встановлюється кредитором з урахуванням ринкової ситуації на валютному ринку відкритий кредитором на момент погашення заборгованості за кредитом.

Окрім цього, не повідомлення Відповідача про відступлення прав вимоги за спірним кредитним договором не є суттєвим порушенням прав останнього та не впливає на правильність вирішення судом справи, оскільки у відповідності із 614 ЦК України, особа яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини, якщо не доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Згідно із ст. 617 ЦК України, особа яка порушила зобов'язання звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або не переборної сили.

Спірним договором, встановлено обов'язок відповідача здійснювати погашення боргу щомісяця. Цим же договором передбачена відповідальність за неналежне виконання кредитних зобов'язань.

Відтак у матеріалах справи відсутні листи звернення до кредитора про неможливість скаржником виконати своє зобов'язання або інші докази про вчинення заходів щодо належного виконання зобов'язань.

Чинним законодавством передбачено можливість виконати грошове зобов'язання боржником в разі відсутності кредитора. На підставі ст. 537 ЦК України, вказано, що в разі відсутності кредитора на місці виконання або ухилення кредитора від виконання зобов'язання, боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса.

Вищевказаних доказів належного виконання зобов'язання відповідачем до суду не надано.

У відповідності до ч.2 ст.516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, несприятливі наслідки для нового кредитора в разі неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні є виконання свого обов'язку боржником первісному кредитору.

Отже, у відповідача існує заборгованість по спірному договору на умовах та в порядку якого останній зобовязаний погасити борг.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ТзОВ «Кредитні ініціативи» - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду від 03 липня 2015 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість в сумі 623001,99 грн., а саме за кредитом - 360934,89 грн., по відсотках 170654,50 грн., пеня 91412,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору у сумі 3654,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді