Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом про захист прав споживача шляхом визнання несправедливими та недійсними внесені в односторонньому порядку зміни до договору про іпотечний кредит.

Неодноразово уточнивши під час розгляду справи вимоги позову, ОСОБА_4 остаточно просив визнати несправедливими та недійсними внесені в односторонньому порядку зміни до договору від 25 квітня 2008 року № KRHTG5 про іпотечний кредит, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_4, про підвищення відсоткових ставок із 15 % річних до 2,09 % у місяць із 25 липня 2008 року та до 30 % річних із 01 лютого 2009 року; визнати справедливою відсоткову ставку у розмірі 18 % річних із 01 лютого 2009 року; визнати недійсним п. 2.4 додаткової угоди від 25 січня 2012 року № 1 до договору про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № KRHTG5 у частині залишку заборгованості за кредитом у розмірі 63 768 грн 69 коп.; визнати дострокове повне погашення суми кредиту та нарахованих відсотків за його користування за договором про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № KRHTG5, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 01 лютого 2013 року; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 переплачену суму за договором про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № KRHTG5, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, станом на 30 квітня 2015 року у розмірі 38 369 грн 39 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у липні 2008 року він отримав листа відповідача про зміну процентної ставки за договором, згідно з яким із 25 липня 2008 року процентна ставка за договором про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № KRHTG5 складатиме 2,09 % на місяць, тобто 25,08 % річних. Підставою для підняття процентної ставки із 15 % до 25,08 % річних, як зазначено в листі банку від 26 червня 2008 року № 20.1.3.2/6-8553, була особливість його договору про іпотечний кредит: наявність умов про три сторони в особі Державної іпотечної установи України, яка не має можливості викупати кредити у ПАТ КБ «ПриватБанк» і фактично не виконує зобов'язання за договором про співпрацю з ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим останнє несе збитки. Але жодної інформації про особливості іпотечного договору банком під час укладання цього договору позивачу не надано, а в тексті договору також відсутня інформація щодо особливостей договору, крім того, у п. 8.9 договору не зазначено такої обставини, як підстави для збільшення відсоткової ставки. Також зазначив, що після 09 січня 2009 року він отримав із банку листа від 25 грудня 2008 року № 20.1.3.2/6-31009 про звільшення відсоткової ставки за кредитним договором до 30,00 % на рік. У листі зазначено, що відповідно до умов укладеного кредитного договору та у зв'язку зі зміною кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме настанні одного чи декількох з нижченаведених чинників: зміни курсу долара США до гривні більш ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ), здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами кредиторів України у відповідній валюті (за статистикою НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3 (три) відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладання цього договору чи останнього перегляду відсоткової ставки, з метою виконання зобов'язань перед своїми вкладниками, банк змушений вимагати зміни умов кредитного договору від 25 квітня 2008 року № KRHTG5. Проте у цьому листі не зазначено, яка саме причина суттєвого підвищення відсотків за кредитом, не роз'яснено, чому банк підвищує процентну ставку саме до 30 % річних, а не до 28 % або 32 %. На неодноразові звернення позивача щодо надання інформації стосовно конкретних чинників зміни відсотків за кредитним договором та обґрунтованості підняття відсоткової ставки, банк у своїх відповідях лише посилався на норми законів без надання конкретної відповіді на його листи, що, на думку позивача, свідчить про зловживання банком своїм правом, оскільки під час підписання угоди він не міг зробити перерахунок, повністю покладався на банк, як на установу, яка не буде вводити в оману клієнта, розраховуючи на його необізнаність в банківській сфері, тим самим порушувати Закон України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано несправедливими та недійсними внесені в односторонньому порядку зміни до договору від 25 квітня 2008 року № KRHTG5 про іпотечний кредит, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, про підвищення відсоткових ставок із 15 % річних до 2,09 % у місяць із 25 липня 2008 року та до 30 % річних із 01 лютого 2009 року.

Визнано справедливою відсоткову ставку у розмірі 18 % річних із 01 лютого 2009 року.

Визнано недійсним п. 2.4 додаткової угоди від 25 січня 2012 року № 1 до договору про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № KRHTG5 у частині залишку заборгованості за кредитом у розмірі 63 768 грн 69 коп.

Визнано дострокове повне погашення суми кредиту та нарахованих відсотків за його користування за договором про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № KRHTG5, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 01 лютого 2013 року.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 переплачену суму за договором про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № KRHTG5, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, станом на 30 квітня 2015 року у розмірі 38 369 грн 39 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 понесені ним та документально підтверджені судові витрати у сумі 9 260 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 358 грн 09 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року скасовано рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року, у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити у силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення судів зазначеним нормам процесуального права не відповідають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитору зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Статтею 514 ЦК Українипередбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 55 Конституції Україниправа та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були

порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих

осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач

відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

У пункті 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, то суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте на порушення положень ч. 4 ст. 10 ЦПК Українисуд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме: про необхідність залучення Державної іпотечної установи до участі у справі в якості співвідповідача згідно зі ст. 33 ЦПК України із належним оформленням цієї процесуальної дії.

Так, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд установив, що 18 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги № 172/12, за яким ПАТ КБ «ПриватБанк» відступило Державній іпотечній установі всі права вимоги за: договором про іпотечний кредит між банком та ОСОБА_4 від 25 квітня 2008 року № KRHTG5; за іпотечним договором між банком та ОСОБА_4 від 25 квітня 2008 року № KRHTG5 , посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. та зареєстрованим у реєстрі за № 923, який виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору, та за договором поруки між банком, позичальником і ОСОБА_5 від 25 квітня 2008 року № KRHTG5, який виступає в якості додаткового забезпечення виконання зобов'язань, що випливають із кредитного договору.

Згідно з п. 1.2 вищевказаного договору вартість права вимоги за кредитним договором на момент передачі прав вимоги відповідно до п. 1.1. цього договору включає заборгованість за основним боргом за кредитом та складає 62 812 грн 93 коп.

Відповідно до витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація змін) іпотекодержателем за договором відступлення права вимоги від 18 квітня 2012 року зареєстрована Державна іпотечна установа (код 33304730, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_4 просив визнати несправедливими та недійсними внесені в односторонньому порядку зміни до договору про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № KRHTG5, право вимоги за яким відступлено банком Державній іпотечній установі за договором відступлення права вимоги, дійсність якого станом на час розгляду цієї справи у суді не оспорена, проте суд першої інстанції розглянув справу без залучення до участі у справі Державної іпотечної установи, таким чином, вирішив питання про права та обов'язки останньої, а відповідно до наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд на стадії перегляду справи в апеляційному порядку був позбавлений можливості ці недоліки виправити.

Оскільки суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дотримався норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

І.К.Парінова

О.В.Ступак