Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

Єдиний унікальний номер №440/809/15-ц

Провадження №2/440/408/2015

30 липня 2015 року

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді - Кос І.Б.,

при секретарі - Дутка С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Буськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в :

позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд із указаним позовом. Просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1 та зобов'язати його знятися із реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. Разом із нею у вищевказаному житловому будинку зареєстрований її чоловік ОСОБА_2, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі до 27.03.2007 року. Проте, відповідач із 2007 року фактично не проживає у її житловому будинку, а натомість проживає у господарстві співжительки ОСОБА_3, що в селі Ожидів Буського району, до якої відповідач перевіз всі свої речі. Оскільки, відповідач ОСОБА_2 відмовляється добровільно знятися з реєстрації в ньому, а тому просить суд її позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, направивши до суду письмову заяву, в якій просить її позов задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи провести у її відсутності. Проти заочного вирішення справи позивачка не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, про причини неявки не повідомив, а позовних вимог по суті не оспорив.

В силу ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних мотивів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, про що вбачається із Договору купівлі-продажу від 11.06.2007 року, посвідченого Буською держнотконторою за № 1439 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15226403 від 13.07.2007 року.

27 березня 2007 року шлюб між сторонами по даній справі було розірвано, про що вбачається зі Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом РАЦС Буського районного управління юстиції Львівської області серія НОМЕР_1 від 27.03.2007 року, актовий запис №27.

Із довідки виконкому Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області №564 від 14.05.2015 року вбачається те, що відповідач по справі ОСОБА_2 дійсно не проживає з 2007 року за місцем реєстрації по АДРЕСА_1.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 391 ЦК України.

Так, згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно частини 1 статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до вимог статті 72ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, визнавши відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1, оскільки він понад шість останніх місяців в ньому не проживає.

Разом із тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою

Відтак, ураховуючи зазначене положення закону, суд вважає за доцільне відмовити у задоволені позовної вимоги про зобов'язання відповідача знятися з реєстрації, оскільки заявлена вимога в цій частині є передчасною і необгрунтованою.

Ураховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 15, 57, 60, 169, 212-215, 218, 222-223, 224 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 168, 316, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 91, 92, 98, 99, 150, 156, 168 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 223 ЦПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області, через Буський районний суд, шляхом подачі в десятиденний строк з дня отримання копії рішення, апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, щойого ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І. Б. Кос