Єдиний унікальний номер 226/2925/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1054/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Ткаченко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 8 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про зобовязання надати вугілля,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 8 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про зобовязання надати вугілля задоволено.

Зобовязано Державне підприємство «Красноармійськвугілля» надати ОСОБА_1, як вуглеотримувачу, вугілля на побутові потреби за перше півріччя 2015 року у кількості 2950 (дві тисячі девятсот пятдесят) кг. Вирішено питання про судові витрати.

На вказане рішення відповідач ДП «Красноармійськвугілля» подав апеляційну скаргу, в якій просить постановити ухвалу про скасування рішення Димитровського міського суду Донецької області від 8 жовтня 2015 року і закрити провадження у справі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення Димитровського міського суду Донецької області від 8 жовтня 2015 року винесено з порушенням норм матеріального права, а саме: для отримання побутового вугілля на І півріччя ОСОБА_1 необхідно було звернутися з необхідними документами і оформити виписку на вугілля на своє імя до 15 червня 2015 року, так як побутове вугілля за І півріччя було оформлено на імя її чоловіка, а побутове паливо у порядку спадкування не передбачається, відповідно до спадкового права. Тому відповідач вважає, що вимоги про надання права на отримання вугілля є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать отримання ними телефонограм.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому, апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному

порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції

в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2, який помер 29.04.2015 року, перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб, про смерть (а.с. 5, 6).

З записів з трудової книжки та пенсійного посвідчення вбачається, що у період з 02.11.1998 року по 23.12.2014 рік позивачка працювала робочою виробничої лазні в шахті «Родинська», яка є відокремленим підрозділом відповідача. 23 грудня 2014 року відповідно до наказу №1239-к позивачка звільнена за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 12-13).

Згідно з квитанцією від 19.02.2015 року ОСОБА_2, померлий чоловік позивачки, за життя оплатив послуги за завантаження та привезення вугілля на загальну суму 346,84 грн. (а.с. 14).

Відповідно до листа директора ОП «Шахта «Родинська» від 24.07.2015 року на звернення позивачки ОСОБА_1 останнім повідомлено, що вона має право на отримання вугілля, оскільки проробила на підприємстві 16 років. Але, оскільки вона не звернулась після смерті чоловіка до 15.06.2015 року з необхідними документами і не оформила виписку вугілля на своє імя, отримання вугілля за І півріччя 2015 року неможливе (а.с. 3).

На звернення ОСОБА_1 від 29.07.2015 року відповідач своїм листом від 17.08.2015 року пояснив їй, що виписка побутового палива проводиться підприємством не рідше одного разу на півріччя: за перше півріччя з 01.02.2015 року по 15.06.2015 року, за друге півріччя з 01.07.2015 року по 15.11.2015 року. Побутове паливо виписується особою, що має право на отримання вугілля, з наданням документів, підтверджуючих це право. Оскільки ОСОБА_1 не звернулася в строки виписки вугілля за перше півріччя 2015 року та не надала документи на підтвердження свого права на отримання побутового палива на вказаний період, їй було відмовлено у наданні вугілля (а.с. 23).

Суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що законодавством не обмежується право особи на отримання вугілля часовим періодом, а саме: якщо позивач не звернулася та не надала документів на отримання безоплатного вугілля від підприємства до 15 червня 2015 року, вона не втратила право на його отримання.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними і відповідають обставинам справи та закону.

Згідно ст. 2 Гірничого Закону України, дія цього Закону поширюється на правовідносини у сфері діяльності гірничих підприємств, установ, організацій, гірничих об'єктів (далі - гірничі підприємства), що займаються розвідкою, розробкою, видобутком та переробкою корисних копалин і веденням гірничих робіт, будівництвом, ліквідацією або консервацією гірничих підприємств, науково-дослідною роботою, ліквідацією аварій у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, а також підприємства, установи, організації, громадян України, іноземних юридичних та фізичних осіб, осіб без громадянства.

Відповідно до абзацу третього частини сьомої статті 43 цього закону підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, зокрема, пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов'язаних із підземними умовами, - не менше ніж 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років - для жінок.

Право на отримання побутового вугілля передбачено п. 12.10 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 3 липня 2001 року.

Підпункт 12.10.3 цієї Угоди передбачає, що безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тонн на рік на будинок або квартиру. Списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 1 по 15 грудня, станом на 1 грудня, підписуються за згодою з профкомом керівником підприємства, головним бухгалтером, відділом кадрів. На тих, що поступили пізніше, складаються додаткові списки.

Безоплатне забезпечення вугіллям поширюється на пенсіонерів, що живуть в Україні, незалежно від того, з якого Підприємства вугільної промисловості України вони вийшли на пенсію, якщо вони відпрацювали в галузі: - на підземних роботах чоловіки не менше 10 років, жінки - 7,5 років; - на роботах, пов'язаних з підземними умовами, чоловіки - не менше 15 років, жінки - 12,5 років; - на роботах у технологічному ланцюжку і на поверхні діючих і тих, що будуються, шахт, розрізів, збагачувальних і брикетних фабриках, в шахтовуглебудівельних підприємствах чоловіки не менше 20 років, жінки - 15 років.

Ця категорія осіб забезпечується побутовим вугіллям тим Підприємством, з якого вони вийшли на пенсію. На підприємствах, що ліквідуються, забезпечення працівників побутовим паливом здійснюється за рахунок бюджетних коштів. (пп. 12.10.7, 12.10.8 Угоди)

Судом встановлено, що позивачка є пенсіонеркою, яка пропрацювала на вугільному підприємстві понад 15 років, мешкає у приватному будинку з пічним опаленням. За 1 півріччя 2015 року вона не отримала вугілля по незалежним від неї обставинам (всі необхідні документи та оплату послуг здійснив її чоловік, що помер 29 квітня 2015 року). Ці обставини сторонами не оспорюються.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що позивачка має право на отримання вугілля на побутові потреби.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачка не має права на отримання безоплатного вугілля у звязку з тим, що побутове вугілля не передається як спадщина, оскільки це твердження фактично позбавляють позивачку її права на отримання вугілля, що не відповідає нормам ч. 7 ст. 43 Гірнічого Кодексу, Інструкції «Про порядок забезпечення побутовим вугіллям».

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про наявність у позивачки права на безоплатне отримання вугілля та порушення її права з боку відповідача.

Інших доводів апеляційна скарга не містіть.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного підприємства Державного підприємства «Красноармійськвугілля» відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 8 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Т.В. Космачевська

Судді: І.О.Дундар

ОСОБА_3