Номер провадження: 22-ц/785/8269/15
Головуючий у першій інстанції Споришева Н. І.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Любашівського районного суду Одеської області від 26 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю як жінки та чоловіка без реєстрацію шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на будинок,-

встановила:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на будинок.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що, починаючи з 1989 року, він проживає з відповідачкою однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах, вони ведуть спільне господарство, мають єдиний грошовий бюджет та продовжують проживати однією сім'єю до теперішнього часу.

За час знаходження у фактичних шлюбних відносинах вони сумісно придбали нерухоме майно, яке оформлено було на відповідачку, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що в останній час відносини між ним та відповідачкою почали ускладнюватися, сім`я фактично розпалась, але питання про розподіл майна в добровільному порядку не вирішене, тому позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільним сумісним майном його та відповідачки.

Заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 26 січня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 1989 року і по теперішній час.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_3, інвентаризаційною вартістю 8552 грн..

29.07.2015 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 19 серпня 2015 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що факт сумісного проживання не заперечується самою відповідачкою, підтверджується показами свідка та довідками з місця проживання.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що з 1989 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 почали проживати разом однією сім'єю.

Від сумісного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Відповідно до довідки Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області від 12.06.2014 року за № 497, ОСОБА_4 проживає з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

З довідки сільської ради від 23.10.2014 року за № 994 вбачається, що згідно погосподарського обліку Троїцької сільської ради за ОСОБА_3 рахуються домогосподарство за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (а.с.8).

Будинок АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу від 20.03.2006 року, належить ОСОБА_3 (а.с.17).

Згідно висновку Любашівського РБТІ № 07 від 26.01.2015 року вартість спірного будинку становить 8552 грн..

З копії паспорта ОСОБА_4 вбачається, що він з 19.02.1990 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Відповідно до довідки Державної міграційної служби України за № 945 від 19 червня 2014 року місце проживання ОСОБА_3 з 29.09.2010 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Усі зазначені обставини свідчать про те, що сторони зареєстровані та проживають разом в одному будинку.

Крім того, у суді першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_6, який підтвердив, що сторони проживають разом, спільно придбали спірний будинок, та його свідчення не суперечать матеріалам справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.05.2012 року № 648/0/4-12, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що є всі підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які в період сумісного проживання придбали будинок АДРЕСА_1, який є об'єктом права спільної сумісної власності.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на договір найму (оренди) транспортного засобу від 23.04.2007 року, який був укладений у м. Харків, як на доказ не проживання ОСОБА_4 разом з нею, оскільки відповідно до зазначеного договору ОСОБА_4, як суб'єкт підприємницької діяльності взяв в оренду у ТОВ «Управління механізації «Аерошляхбуд» транспортний засіб - Камаз (а.с.20), але це не означає, що він проживає у м. Харкові. Крім того, у даного договорі місце проживання ОСОБА_4 зазначене с. Троїцьке (а.с.20-21).

Інші доводи, що викладені в апеляційній скарзі, жодним належними та допустимими доказом не підтверджені, є голослівними, а тому не можуть бути прийняти до уваги колегією суддів.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що усі зазначені обставини судом першої інстанції при ухвалені рішення були враховані, суд надав належну оцінку доказам та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Любашівського районного суду Одеської області від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

В.О. Суворов