Справа № 459/5385/13 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/7139/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

за секретаря Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів -

в с т а н о в и л а :

оскаржуваним рішенням задоволено частково позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.04.2012 р. по 31.10.2013 р. в розмірі 3580 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, просить його змінити в частині визначення розміру пені і стягнути пеню в сумі 366736 грн. Зазначає, що суд першої інстанції невірно послався на правову позицію Верховного Суду України по справі 6-94цс15 від 01.07.2015 р. та дійшов хибного висновку про відповідність здійсненого судом розрахунку цій правовій позиції, а саме судом бралась кількість днів прострочення без будь-якої підстави до 31 дня. Проте суд не врахував правової позиції Верховного Суду України по справі 6-81ці13 від 11.09.2013 р. і по справі 6-149цс14 від 01.10.2014 р., згідно якої період прострочення вираховується від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Вказує на те, що поданий нею розрахунок пені на суму 36736 грн. відповідає вимогам ст.. 196 СК України і узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України по справі 6-81ці13 від 11.09.2013 р., однак суд першої інстанції не взяв його до уваги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 на підтримання скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить достатніх підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 15.10.1994 р. по 26.12.2000 р. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.

На підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01.11.2012 р. з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 24.04.2012 р. до повноліття дитини.

Із довідки-розрахунку державного виконавця ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції від 27.09.2013 р. убачається, що сума заборгованості ОСОБА_3 за період з 01.03.2012 р. по 30.09.2013 р. становить 12760 грн. з урахуванням сплачених ним аліментів у травні 2013 р. у розмірі 1000 грн. (а.с. 7).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 13.06.2013 р. сплатив аліменти у розмірі 1000 грн. (а.с. 79).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача підлягає стягненню пеня, яка нараховується з наступного місяця після виникнення заборгованості за кожним окремим платежем та в межах одного місяця.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 01.07.2015 р. у справі №6-94цс15 з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов саме таких висновків, провівши розрахунок пені, вказаний у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р.

Отже, рішення суду ухвалено відповідно до ст.. 196 СК України та висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 01.07.2015 р.№6-94цс15.

Твердження апелянта про те, що суд не врахував правової позиції Верховного Суду України по справі 6-81ці13 від 11.09.2013 р. і по справі 6-149цс14 від 01.10.2014 р., згідно якої період прострочення вираховується від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені не узгоджуються із вищенаведеним висновком Верховного Суду України та чинним законодавством.

Доводи апелянта про те, що поданий нею розрахунок пені на суму 36736 грн. відповідає вимогам ст. 196 СК України, є невірним і суперечить та висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 01.07.2015 р.№6-94цс15, який відповідно до ст. 360-1 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків і тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: