Провадження № 2/243/2943/2015
Справа № 243/5475/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області

у складі : головуючого судді Алексєєнко І.П.

при секретарі _ ОСОБА_1

за участю позивача _ ОСОБА_2

її представника

адвоката _ ОСОБА_3

за участю відповідача _ ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Словянська справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, де третя особа ОСОБА_6, про встановлення факту ухилення від надання допомоги спадкодавцям та про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

10 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, зазначивши як третю особу на стороні позивача ОСОБА_6, про встановлення факту ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцям: ОСОБА_7І, померлому 12.07.2014 року та ОСОБА_8, яка померла 27.03.2015 року, та про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті зазначених обох спадкодавців.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, на обгрунтування яких зазначила, що дід та бабка відповідача ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з 2000 року страждали тяжкими захворюваннями: ОСОБА_7 страждав ішемічною хворобою серця, атеросклеротичним кардіосклерозом, гіпертензією, церебральним атеросклерозом. ОСОБА_8, яка є її рідною тіткою, страждала церебральним атеросклерозом НКШ, перенесла ОНМК, дисциркуляторною енцефалопатією, віковою деменцією, ішемічною хворобою серця, склеротичним кардіосклерозом НКП, була нетранспортабельна та в силу свого стану здоровя не могла сама себе обслуговувати, потребувала стороннього догляду. Їхня дочка ОСОБА_6 постійно проживала і поживає в місті Ангарськ Іркутської області РФ і не мала можливості здійснювати догляд за батьками. Відповідач, як їхній онук, після померлого сина, достеменно знав про такий хворобливий та безпорадний стан діда та бабки, але ухилявся від надання їм допомоги та догляду. ОСОБА_6 попросила її, як племінницю ОСОБА_8, доглядати стариків, допомагати їм, опікати, що вона і робила з 2000 року і по день смерті, а також вона повністю організовувала поховання як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 На її прохання допомогти у похованні діда та бабки відповідач не відгукнувся. Крім того, вона неодноразово зверталася до відповідача, щоб він приймав участь у догляді за дідом і бабусею, але відповідач таку допомогу не надавав. Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Оскільки і ОСОБА_7 і ОСОБА_8 через похилий вік та тяжку хворобу знаходились у безпорадному стані, так як не могли себе самостійно обслуговувати, готувати їжу, прати, вбирати, купувати ліки та харчі, ОСОБА_8 взагалі самостійно не пересувалась, то вона із родинних почуттів та на прохання їхньої дочки доглядала за ОСОБА_7 і за ОСОБА_8 Вона їх не покинула,навіть, коли в місті Словянську були бойові дії, ходила їм за гуманітарною допомогою, носила воду та харчі. Після смерті ОСОБА_7 вона повністю переїхала жити до ОСОБА_8 Відповідач ОСОБА_4 ухилився від надання допомоги діду та бабусі, то ж просила встановити цей факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцям.

ОСОБА_7 помер 12.07.2014 року та після його смерті відкрилася спадщина у виді ? частки квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом першої черги на це майно були його дружина ОСОБА_8, дочка ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_4 за правом представлення, оскільки його батько, а син спадкодавців ОСОБА_9 помер раніше своїх батьків. ОСОБА_6 після смерті батька спадщину не приймала, а ОСОБА_8 після смерті чоловіка прийняла спадщину та отримала в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку вказаної квартири. Відповідач також подав заяву до нотконтори про прийняття спадщини після смерті діда.

27.03.2015 року померла ОСОБА_8, яка є її рідною тіткою. Дочка померлої ОСОБА_6 відмовилась від своєї частки у спадщині після смерті матері на її користь, про що подала нотаріусу заяву. Вона спадщину прийняла і запропонувала відповідачу, який також за правом представлення є спадкоємцем за законом після смерті бабки ОСОБА_8, щоб вирішити спір добровільно, на що відповідач відмовився, тому вона звернулася до суду з вказаним позовом, оскільки вважає, що після усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вона отримає право спадкування на квартиру спадкодавців, бо їхня дочка відмовилась від спадкування на її користь. Просила усунути відповідача від права спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_7 та після смерті бабки ОСОБА_8, як такого, що ухилився від надання допомоги спадкодавцям.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав і в судовому засіданні пояснив, що позивач не мала права на подання позову про усунення його від права на спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_7 та після смерті бабки ОСОБА_8, так як в порушення ч.1 ст. 3 ЦПК України, її вимоги спрямовані не на захист її права на спадкування, а на позбавлення його ОСОБА_4 права на спадкування. Так як відповідно до ч.2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, то усунення його від права на спадкування після смерті бабки не породжує для позивачки права спадкування його частки. Вимога про усунення його від права на спадкування після смерті діда ОСОБА_7 є безпідставною, бо позивачка не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 То ж він вважає, що позивач не мала права звертатися з такими вимогами до суду.

Щодо підстав для застосування ч.5 статті 1224 ЦК України, то мають бути доведені сукупність таких обставин: а) спадкоємець за законом ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві;

б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані;

в) спадкодавець потребував допомоги саме від спадкоємця.

В даній справі позивач всупереч нормам цивільного права вважає, що факт перебування спадкодавців в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу та потреб спадкодавців в допомозі саме його, як відповідача, вже встановлений, та не заявляє таких вимог, що в свою чергу виключає задоволення даного позову про усунення його від права на спадкування за законом.

Крім того, позивач подала суду неналежні та недопустимі докази, а саме довідки про хворобливий стан спадкодавців викликають сумніви з приводу їх достовірності, бо ці довідки видані лікарем спадкодавцям 24 квітня 2015 року, тоді коли спадкодавці вже були померлими. Відповідно до ст..286 ЦК України, Конституції України, Основ законодавства про охорону здоровя, стан здоровя особи є «лікарською» таємницею, тому отримання позивачкою довідок про стан здоровя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є незаконним.

Довідка, яка надана позивачем про її проживання разом із спадкодавцями з 2000 року є також недостовірною, так як видана головою комітету мікрорайону Ж/Д-2, тобто органом самоорганізації населення, який в силу Закону України «Про органи самоорганізації населення» не має законних повноважень вести облік проживаючих мешканців та не має цих достовірних даних, на відміну від міграційної служби. Просив виключити ці довідки з числа доказів.

Більш за те, не існує жодного доказу про його умисне ухилення від надання допомоги спадкодавцям, як діду ОСОБА_7, так і бабусі ОСОБА_8, бо він як онук ніколи не відмовлявся від надання їм будь-якої допомоги і тим більше ніколи від цього не ухилявся. Позивач ніколи не зверталась до нього з проханням надати якусь допомогу спадкодавцям, а про їхню смерть повідомляла його вдень поховання. Під час останніх двох років за життя спадкодавців він не мав доступу до них у квартиру,був позбавлений права їх відвідувати, бо ключі забрала позивачка і не впускала його. ОСОБА_2 навмисно вводить суд в оману, що його дід та бабка з 2000 року були у безпорадному стані, бо це не є правдою. З 2005 року по 2007 рік він проживав в квартирі з дідом та бабусею і по мірі необхідності допомагав їм по господарству. Дід сам ходив на базар, купував харчі, вони самі готували собі їжу. Не заперечує, що вони як всі люди похилого віку, хворіли, але в безпорадному стані не перебували. В 2007 році зявилась позивачка і вони з сестрою його померлого батька і донькою діда та бабки ОСОБА_10 вирішили, що позивачка буде допомагати старикам, а його позивач попросила виїхати з квартири. Він не заперечував, бо в той час в нього склалися сімейні відносини, він пішов жити до жінки, але до діда з бабусею постійно приходив, навідував їх, та бачив діда перед смертю в липні 2014 року, а бабусю також бачив перед смертю в березні 2015 року, вона дійсно лежала на дивані, але з ним спілкувалась. Позивачка всіляко йому перешкоджала у спілкуванні зі спадкодавцями. Вона домовилась з його тіткою ОСОБА_10, щоб продати квартиру діда з бабкою, а він на це не погоджується, тому позивачка і звернулась до суду. Просив відмовити їй у задоволенні позову, як такого що не ґрунтується на законі.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_6, яка мешкає в РФ, місто Ангарськ, Іркутської області, в судове засідання не зявилась, надала електронною поштою заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримала позовні вимоги ОСОБА_2 ( а.с.39-40 )

Суд, вислухавши пояснення сторін, заслухавши свідків та дослідивши всі надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу права на спадкування після смерті ОСОБА_7, померлого 12 липня 2014 року та після смерті ОСОБА_8, померлої 27 березня 2015 року.

Факт смерті вказаних осіб підтверджується наданими копіями свідоцтва про смерть ( а.с. 7-8 )

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 15 січня 1998 року, виданого приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізничної дороги, квартира, загальною площею 42.4 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали однією сімєю по день смерті. ( а.с. 25 )

Виходячи із загальних положень про спадкування, після смерті ОСОБА_7, померлого 12.07.2014 року, відкрилася спадщина у виді ? частини вищезазначеної квартири.

За приписами статті 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні ані ОСОБА_7І, ані ОСОБА_8 заповіту не складали.

Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Отже, після смерті ОСОБА_7 право на спадкування за законом як спадкоємці першої черги мали : його дружина ОСОБА_8, яка прийняла спадщину і отримала свідоцтво про право на спадщину на ? частку вищезазначеної квартири, про що свідчить напис державного нотаріуса Першої словянської державної нотаріальної контори на правовстановлюючому документі ( а.с. 25 об ), його дочка ОСОБА_6, ступінь споріднення якої з померлими батьками підтверджується копією свідоцтва про її народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу ( а.с. 10,11 ), яка спадщину після смерті батька ОСОБА_7 не приймала, та син ОСОБА_7І іДекабрської Н.І.. ОСОБА_9, який згідно копії свідоцтва про смерть помер 10 липня 2004 року ( а.с. 9 )

Відповідно до статті 1266 ч.1 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 як син ОСОБА_9, померлого до смерті своїх батьків, притягається до спадкування за правом представлення і є спадкоємцем за законом першої черги.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 після смерті діда ОСОБА_7 прийняв спадщину, оскільки подав заяву нотаріусу у встановлений законом строк., однак, свідоцтва про право на спадщину він не отримав.

Після смерті ОСОБА_8, померлої 27.03.2015 року відкрилася спадщина у виді ? частки квартири АДРЕСА_3 ( ? часка належить їй на підставі свідоцтва про право власності і ? частка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_7 )

Згідно статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8, яка померла 27.03.2015 року, строк для прийняття спадщини на теперішній час не закінчився.

Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_8 є її дочка ОСОБА_6 і онук ОСОБА_4, який притягається до спадкування за правом представлення.

З відповіді-повідомлення завідуючої Першої словянської державної нотаріальної контори за № 1770/02-14 від 30.06.2015 року, вбачається, що заведена спадкова справа після померлої 27.03.2015 року ОСОБА_8, яка була зареєстрована і проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. Із заявою про прийняття спадщини звернулись : племінниця ОСОБА_5 та онук ОСОБА_4. Із заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 звернулась ОСОБА_6, дочка померлої, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Виходячи з положень закону, зазначених в статті 1273 ЦК України, спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, при цьому, відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_8, померлої 27.03.2015 року, її дочка ОСОБА_6 може протягом шести місяців відкликати свою відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи, тобто таке право у неї існує до 27.09.2015 року.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, на користь якої ОСОБА_6 відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8., є племінницею померлої спадкодавці - дочкою її рідної сестри ОСОБА_11, яка померла 10.07.1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с. 15 )

Згідно статті 1274 частини 2 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Оскільки позивач ОСОБА_2 є племінницею спадкодавці ОСОБА_8, то вона віднесена до пятої черги спадкоємців за законом.

Враховуючи, що ОСОБА_6 реалізувала своє право на відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2, як спадкоємиці за законом пятої черги, то за збігом строку, протягом якого ОСОБА_6 може відкликати свою відмову від прийняття нею спадщини після смерті матері, та за умови дійсності цієї відмови від прийняття спадщини, ОСОБА_2 буде спадкувати ту частку, яка належить у спадковому майні ОСОБА_6

У даному випадку правила черговості спадкування за законом і зміни черговості одержання права на спадкування ( статті 1258, 1259 ЦК України ), на які посилається відповідач у своїх запереченнях, не застосовуються, так як ОСОБА_6 як спадкоємиці за законом першої черги, надано право відмови від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За приписами статей 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом про усунення відповідача від права на спадкування за законом як після смерті ОСОБА_7 ,так і після смерті ОСОБА_8 , посилалась саме на зазначену норму закону ( стаття 1224 ч.5 ЦК України ).

Щодо предявлення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення його від права на спадкування за законом ( за правом представлення ) після смерті його діда ОСОБА_7, померлого 12.07.2014 року, є безпідставним, а заперечення відповідача з цього приводу є слушними, оскільки ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7, взагалі до спадкування не притягалась і не мала права на спадкування.

Так, відповідно до розяснень, що містяться у пункті 6 абзац 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7, вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути предявлена особою, для якої таке усунення повязує зі спадкуванням права та обовязки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, передбачених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Оскільки позивачем ОСОБА_2 такі вимоги не заявлені, а дочка померлого ОСОБА_7 ОСОБА_6 після смерті батька спадщину не приймала, то для позивача відсутні норми, які б породжували її право на спадкування після померлого ОСОБА_7 в рахунок права на спадкування відповідача ОСОБА_4

Тому предявлення ОСОБА_2 позову про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_7 суперечить вимогам частини 1статті 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних пав, свобод чи інтересів.

Щодо вимог позивачки ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_4 про усунення його від права спадкування за законом ( за правом представлення ) після смерті його бабки ОСОБА_8, померлої 27.03.2015 року, суд зауважує, що на теперішній час ще не закінчився строк для прийняття спадщини після померлої, передбачений статтею 1270 ЦК України.

Виникнення у позивача права на спадкування після померлої ОСОБА_8 залежить від відмови від прийняття спадщини на її користь спадкоємиці за законом першої черги дочки спадкодавці ОСОБА_6, яка подала нотаріусу за місцем відкриття спадщини таку заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки ОСОБА_2, проте, ця відмова може бути нею відкликана у передбачений статтею 1270 ЦК України строк.

Між тим, враховуючи, що відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України, вимога про усунення від права на спадкування за законом може бути предявлена лише після смерті спадкодавця, а інші обмеження щодо строку предявлення такої вимоги законом не оговорені, та, беручи до уваги, що на час звернення позивачки до суду і на теперішній час, у звязку з відмовою від спадкування ОСОБА_6 на її користь, позивач притягається до спадкування після смерті ОСОБА_8, та у разі усунення відповідача від права на спадкування після ОСОБА_8 може збільшитись її частка у спадковому майні за рахунок збільшення частки ОСОБА_6, від якої остання відмовилась на її користь, то суд виходить з того, що позивач мала право звернутися до суду з вказаним позовом.

Щодо суті заявлених позовних вимог, суд, враховуючи висновки викладені в постанові № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування», виходить з того, що за змістом частини 5 статті 1224 ЦК України, необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

На підтвердження заявлених вимог позивачем за її заявою судом були допитані свідки:

Так, свідок ОСОБА_12 показала, що з ОСОБА_8 по сусідству вони проживали з 1963 року, підтримували добрі сусідські відносини. Їх онука ОСОБА_4 вона памятає з дитинства, він ріс з її онуком. Позивач ОСОБА_2 рідна племінниця ОСОБА_8. Позивач рано поховала свою мати, тому ставилась до тітку ОСОБА_8 як до рідної мами, вони були дуже схожі і любили одна одну. Останні роки позивач проживала з подружжям ОСОБА_8, доглядала за ними, все робила по господарству. Вони вже були похилого віку, хворіли і не могли самі впоратися. ОСОБА_8 останні 5 років лежала, нікуди не виходила. ОСОБА_2 їм була найближча рідня, бо дочка давно жила в РФ,в Іркутській області. ОСОБА_4 вона іноді бачила у дворі їхнього будинку, але щоб він жив з дідом і бабкою вона не бачила. Вона також не знає, чи просили дід та бабка відповідача надавати їм будь-яку допомогу. Вона тільки бачила, що ОСОБА_2 доглядала за тіткою ОСОБА_8 як за рідною матірю.

Свідок ОСОБА_13 показала, що вона народилась і жила по сусідству з ОСОБА_8, а потім вийшла заміж і переїхала, але до своє матері ОСОБА_12 часто приходила і їй відомо, що з 2012 року ОСОБА_8 хворіла і майже не виходила з квартири, а дід ОСОБА_7 ще пересувався з трудом. Чи жив відповідач разом з дідом та бабкою їй невідомо, але від сусідів вона чула, що він приходив до них в стані спяніння, стукав у двері квартири, всі сусіди це чули. Всі турботи з організації похорон ОСОБА_7 і ОСОБА_8 лягли на ОСОБА_2, яка їм казала, що дзвонила відповідачу, але той прийшов тільки на похорон, напився пива і пішов. Їй нічого невідомо, чи зверталася позивачка до відповідача з проханням про допомогу і організації похорон діда та бабки. Дід та бабка за життя не довіряли своєму онукові ОСОБА_4, тому вона вважає вони і не зверталися до нього за будь-якою допомогою. За ними доглядала ОСОБА_2

Сідок ОСОБА_2 підтвердив, що його мати позивач ОСОБА_2 стала проживати зі стариками ОСОБА_8 з 2012 року, допомагала їм по господарству, доглядала за ними, а коли дід помер в липні 2014 року, то вона переїхала до тітки і жила з нею постійно. ОСОБА_7 його просив допомогти по господарству і він помагав, кран робив, чи просив про допомогу ОСОБА_7 свого онука ОСОБА_4 йому не відомо, про онука йому ОСОБА_7 нічого не казав. Колись у розмові вони казали, що ОСОБА_4 давно не заходив і він зрозумів, що дід та бабка , навіть, не знали де їхній онук живе. Візуально і дід і бабуся були старенькі та хворі, бабка останні роки лежала, мати для неї памперси купувала, а дід також з паличкою ходив і падав. Його мати та він організовували похорони обох ОСОБА_7. Відповідач не приймав ніякої участі у похоронах діда та бабки.

Свідок ОСОБА_14 показала, що знала ОСОБА_7 давно з 1971 року, разом працювали, жили по сусідству. Відповідач пішов жити з мамою, коли вони розлучились з його батьком, а сином ОСОБА_7. Потім син ОСОБА_7 ОСОБА_15 помер в 2004 році. Дочка їхня ОСОБА_12 училась в РФ, вийшла заміж і постійно живе в Іркутській області. Від ОСОБА_7 вона чула, що онук приходив , просив гроші і квартира йому була потрібна, але ОСОБА_7 сказав, що поки він живий нікому квартиру не віддасть. Як вона зрозуміла, дочка ОСОБА_7 попросила ОСОБА_2, племінницю ОСОБА_8, щоб та за ними доглядала і допомагала по господарству. Вона бачила, що позивачка все робила по дому, прала, вбирала, готувала їжу, скуплялась, доглядала стариків, купувала ліки, викликала лікарів коли потрібно. Онука ОСОБА_4 вона бачила у дворі будинку у стані спяніння і як вона розуміла, що він тільки за грошима приходив до діда і бабки. По розмовам з ОСОБА_8, вона зрозуміла, що вони не довіряли онукові, тому за допомогою до нього не звертались. Догляд за ними здійснювала ОСОБА_2 до самої смерті.

Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що останні роки ОСОБА_7 хворів і пересувався з паличкою, а ОСОБА_8 вже сама не ходила, лежала з років два, особливо за 3 місяці до смерті , вона зовсім не вставала з ліжка. За ними доглядала ОСОБА_2, яка і їжу готувала, робила покупки , приносила ліки, викликала швидку допомогу, вона і все по дому робила. ОСОБА_7 казав, що онук приходить тільки щоб попросили гроші, та ще й приходив випивший. Відповідач з дідом і бабкою не жив, він жив з якоюсь жінкою, вона його особисто в ОСОБА_7 не бачила.

Свідок ОСОБА_17 показала, що з 1981 року мешкає по сусідству з ОСОБА_7, часто до них заходила, спілкувалася. З 4 роки до смерті ОСОБА_8 лежала і не вставала, а ОСОБА_7 ще пересувався по хаті. За ними доглядала племінниця ОСОБА_8 позивач ОСОБА_2 ОСОБА_4 там не було, дід скаржився, що онук випиває, гуляє, бере у діда гроші. ОСОБА_2 їм повністю надавала догляд, прала, готувала їжу, вбирала, мила. Навіть, під час бойових дій, коли бомбили місто, вона стариків не залишила, була поруч з ними. Потім позивачка організувала похорон діда влітку 2014 року, а в березні 2015 року поховали і ОСОБА_8 Відповідач був тільки на поминах, ніякої участі в похоронах не приймав.

Свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_19, які є подругами позивачки ОСОБА_2, підтвердили в суді, що вони бачили як позивачка доглядала свою рідну тітку ОСОБА_8, яка не пересувалась самостійно, хворіла і лежала в ліжку. ОСОБА_2 жила разом з тіткою, вони їх навідували. Під час війни, позивач також залишилась з ОСОБА_8 носила воду на другий поверх, доглядала за нею, бігала за ліками і памперсами. Онука Декабрських- відповідача по справі, вони там не бачили, тільки на похоронах про нього дізналися.

Свідок ОСОБА_20 показав, що проживає по сусідству з ОСОБА_8 і знає відповідача з дитинства, вони дружили. З 2012 року стан здоровя діда ОСОБА_7 погіршився, він ще ходив з палицею, але падав, він допомагав йому піднятися. Бабка ОСОБА_8 хворіла і навіть сама не пересувалась. Вони за віком і станом здоровя потребували сторонньої допомоги і він бачив, що їм допомагала ОСОБА_2, яка їх доглядала, вимила всю квартиру і їх самих, купувала ліки та їжу, прала, вбирала, кормила їх, викликала лікарів, повністю здійснювала їх догляд. ОСОБА_4 він не бачив до самих похорон бабки, на похоронах діда люд казали, що онук був. ОСОБА_7 не любив онука, а бабка ОСОБА_8 дуже його любила, давала йому гроші, але не дід ,не бабка не просили відповідача надавати їм будь-яку допомогу. В їхній квартирі газовий лічильник встановив він, також він їм допомагав по іншим ремонтним роботам, до онука вони не зверталися. ОСОБА_8 повністю довіряли тільки ОСОБА_2, він це бачив по їхніх відносинах.

Свідок ОСОБА_21 показав, що він як дільничний лікар-терапевт спостерігав за ОСОБА_7 протягом 2013-2014 років, до його смерті 12.07.2014 року і видавав лікарську довідку про смерть. ОСОБА_7 проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_8, яка також перебувала на обліку в лікарні під його наглядом як дільничного лікаря. За ними доглядала їхня родичка ОСОБА_2 Онука він в них ніколи не бачив. ОСОБА_7 перебував на диспансерному обліку в вузловій залізнодорожній лікарні станції Словянськ з приводу ішемічної хвороби серця, атеросклеротичний кардіосклероз, церебральний атеросклероз. Всі ці хвороби вже були в нього за віком. ОСОБА_8 також страждала на церебральний атеросклероз,гіпертензія, дисциркуляторнаенцефалопатія, вікова деменція. Її стан був після перенесеного ОНМК,вона потребувала постійного догляду, нетранспортабельна.

24.04.2015 року він видав довідки про стан здоровя ОСОБА_7 і ОСОБА_8, зазначивши їх діагноз та довідки він виписав на їхнє імя, тоді як вони вже були померлими, що сталося помилково.

Аналіз показань усіх вищезазначених свідків, приводить суд до висновку, що через похилий вік ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, потребували сторонньої допомоги, та останні роки, а саме з 2012 року за віком вони перебували у безпорадному стані по день смерті ОСОБА_7- 12.07.2014 року, а ОСОБА_8 - 27.03.2015 року, так як не могли самі себе обслуговувати, купувати їжу, готувати її, купувати ліки, забезпечувати особисту гігієну та виконувати домашню роботу по господарству. Також усі свідки підтвердили, що таку допомогу та догляд за ОСОБА_8 здійснювала саме позивач ОСОБА_2 З показань свідків також зясовано, що ані ОСОБА_7, ані ОСОБА_8 з допомогою до свого онука ОСОБА_4 не зверталися і він їм допомогоу не надавав.

Щодо твердження позивача, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 2000 року перебували у безпорадному стані із-за тяжкого захворювання, то у цій частині не надано жодного належного і допустимого доказу, а саме відсутні виписки із історії їх хвороби, висновки ВКК або МСЕК, що саме за станом здоровя вони потребували сторонньої допомоги, та з якого саме періоду в них виник цей стан здоровя. Жоден із свідків не підтвердив, що з 2000 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 хворіли на тяжку хворобу і що із-за цієї хвороби, якої саме не встановлено, вони перебували у безпорадному стані. Позивач лише посилалася на те, що ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні, але в якій лікарні, коли саме і з приводу якого захворювання ані в позові, ані в судовому засіданні не пояснила.

Довідки, видані дільничним лікарем-терапевтом ОСОБА_21 24.04.2015 року, вже після смерті як ОСОБА_7, так і ОСОБА_8, з урахуванням показань як свідка ОСОБА_21, свідчать про хворобу ОСОБА_8, притаманну похилому віку людини. (а.с. 26-27 )

Згідно довідки від 12.02.2015 року, виданої цим же лікарем-терапевтом за життя на імя ОСОБА_8, що вона спостерігається у лікарні з приводу церебрального атеросклерозу, стан після перенесеного ОНМК, гіпертонія, потребує постійного догляду, нетранспортабельна. (а.с. 28 )

Проте, це лише спостереження дільничного лікаря-терапевта, а висновку ВКК або МСЕК щодо тяжкості хвороби і потреби у сторонньому догляді за ОСОБА_8 так і за ОСОБА_7, суду не надано.

Крім того, на підтвердження своїх доводів позивач посилається як на доказ на довідку, видану 24.04.2015 року головою квартального комітету мікрорайону «ЖД-2» міста Словянська та затверджену керівником мікрорайону «ЖД-2» м. Словянська ОСОБА_22, як головою органу самоорганізації населення, згідно якої ОСОБА_5, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, приписана по вулиці Будьонного, будинок № 44, та сумісно з нею постійно проживав ОСОБА_7 з 29.11.2000 року по день смерті 12.07.2014 року, та проживала ОСОБА_8 з 29.11.2000 року по день смерті 27.03.2015 року, за якими вона здійснювала догляд. У цій же довідці зазначені сусіди ОСОБА_20 та ОСОБА_12 ( а.с. 16 )

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_22 керівник мікрорайону «ЖД-2» м. Словянська показала, що відомості у вказану довідку вона записала зі слів сусідів, раніше вона була квартальною і працювала разом із ОСОБА_2, то ж вона і сама знала, що позивач опікується стариками ОСОБА_8, носила їм їжу, готувала, прибирала, доглядала за ними. В травні 2014 року вона в їхній двір приносила паски і бачила, що ОСОБА_7 майже пересувався, а ОСОБА_8 зовсім лежала і не виходила, за ними доглядала ОСОБА_2, а онука там не було. Їхній комітет - це орган самоорганізації населення, в міськвиконкомі їй дали таке право на підставі свідчень сусідів видавати довідки про проживання осіб у квартирах мікрорайону, тож вона так і записала у довідці, що з 29.11.2000 року і по день смерті позивач жила з ОСОБА_8 у їхній квартирі.

Суд критично оцінює показання цього свідка, оскільки, по перше, ніхто із зазначених у довідці сусідів свідки, допитані в судовому засіданні, ОСОБА_20 та ОСОБА_12, не підтвердили, що ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_8 постійно з 29.11.2000 року, а по друге, відповідно до Закону України «Про органи самоорганізації населення» , комітет мікрорайону «ЖД-2», як орган самоорганізації населення, не наділений таким правом вести облік проживаючих мешканців.

Таким чином, викладені у довідці обставини, що позивач ОСОБА_2 надавала допомогу ОСОБА_7 і ОСОБА_8, доглядала за ними в останні роки перед їх смертю, знайшли своє підтвердження у сукупності із показаннями вищезазначених свідків, а щодо проживання позивача постійно з ОСОБА_8 в їхній квартирі з 29.11.2000 року і по дату їх смерті, то у цій частині відомості, зазначені у довідці керівника мікрорайону «ЖД-2» міста Словянська, не відповідають дійсності, як нічим не підтверджені.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показала, що з сином померлих ОСОБА_24 вони розлучилися в 1989 році. Вона з сином ОСОБА_25, відповідачем по справі ,спочатку жила в м. Трусковець, але з бабкою та дідом ОСОБА_8 вони завжди підтримували родинні звязки. В 2000 році вони переїхали жити в село Тоцьке, а в 2005 році син ОСОБА_4 вчився і працював в місті Словянську, то у цей період приблизно два роки він жив у діда з бабкою у квартирі АДРЕСА_4. З дочкою ОСОБА_4 - ОСОБА_10 вони також спілкувалися і ніколи ніхто не претендував на квартиру стариків. В 2007 році їй син повідомив, що він живе з жінкою і пішов від діда з бабкою, але він до них завжди ходив , провідував, вони його любили. В 2012 році вона була вдома у ОСОБА_4, жили вони самі, позивачка там не жила. ОСОБА_7 сам їй відчиняв двері, вони поспілкувались. В 2013 році вона також заїздила до ОСОБА_7, вони самі були вдома. Вони ніколи не залежали будь-від кого, в них завжди були гроші, харчі, вони самі порались по господарству. Як люди похилого віку, звісно, вони хворіли. Зі слів сина їй відомо, що дід та бабка ніколи не просили його про допомогу, він сам ходив до них, провідував, міг хліба принести. ОСОБА_4 також сказав їй, що ОСОБА_2 забрала ключі від квартири стариків і не впускає його .

Свідок ОСОБА_26 підтвердив, що зі своїм рідним братом по лінії матері ОСОБА_4 в 2011 році вони їздили до його діда Тіми та бабусі ОСОБА_8, де в їхній квартирі у АДРЕСА_5, вони ночували, спілкувалися, дід з бабкою їх нагодували, він розумів, що ОСОБА_4 спілкувався з дідом та бабусею по вихідним дням. Про такі відносини відповідача з дідом та бабкою він знав протягом 2011-2012 року, а що сталося потім йому достовірно не відомо.

Свідок ОСОБА_27 показала, що з 2005 року вона стала зустрічатися з ОСОБА_4, який тоді проживав у діда з бабкою ОСОБА_4 АДРЕСА_6. Потім вони стали жити разом в неї і так прожили до 2013 року. Вона знала, що батько відповідача помер, а з дідом ОСОБА_7 і бабусею ОСОБА_8 відповідач підтримував родинні відносини. Вони разом завжди до них ходили в гості, бо вони потребували уваги, їм нічого не було потрібно, просто хотіли спілкуватися. Потім вони стали старіти, з 2011 року бабка ОСОБА_8 майже не ходила, більше лежала, тільки вставала в туалет, дід ОСОБА_7 пересувався з паличкою. Вона в них прибирала у квартирі, готувала і приносили їм їжу. З 2012 року до них стала ходити племінниця ОСОБА_8 позивачка ОСОБА_2,З але постійно вона з ними не жила. Вони знали, що дочка ОСОБА_8 ОСОБА_6, яка проживає в Іркутській області, домовилась з позивачкою ОСОБА_2, щоб остання доглядала за батьками і за це ОСОБА_6 свою частку у спадщині передасть ОСОБА_2 Це було обумовлено ізначально. Крім того, вона сама бачила, як дід ОСОБА_7 давав ОСОБА_2 гроші. ОСОБА_7 і сторонній людині платив гроші за те, що він його піднімав,коли дід впав.Вони з відповідачем розуміли, що не зможуть постійно доглядати за стариками, коли був час і можливість раз або два рази на тиждень, вони приходили до ОСОБА_7 і допомагали чим могли. Проте, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ніколи не зверталися до відповідача про будь-яку допомогу, а всі знали,що позивачка доглядає за стариками, за що після їх смерті отримує частку у спадщині, що належатиме їхній дочці.8 років вона жила з відповідачем і він ніколи не пиячив і не дебоширив. Коли вони розсталися в 2013 році, то з його слів їй стало відомо, що позивачка не пускала його до діда з бабусею.

Таким чином,зазначені свідки, допитані за клопотанням відповідача, як і свідки з боку позивача, підтвердили, що спадкодавці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не зверталися за допомогою до свого онука відповідача, з 2012 року вони отримували таку допомогу від позивачки ОСОБА_2, що для них було цілком достатньо.

Крім того, жодний з допитаних судом свідків не підтвердили факту ухилення відповідача від надання допомоги своїм діду та бабусі ОСОБА_8, оскільки відповідно до розяснень, що містяться у постанові № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» ( пункт 4 ), ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає зясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Позивачем не надані суду докази про такі умисні дії ( бездіяльність ) відповідача, спрямовані на ухилення від надання допомоги спадкодавцям. Сам факт ненадання допомоги спадкодавцям відповідачем, не є його винною поведінкою, законом не передбачений обовязок онуків утримувати діда та бабку на відміну від обовязку дітей щодо своїх батьків.

З огляду на досліджені в суді докази, встановлено, що спадкодавці ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про яких опікувалась і надавала їм допомогу позивачка ОСОБА_2, не потребували допомоги від спадкоємця відповідача ОСОБА_4, та ніколи до нього за такою допомогою не зверталися.

Те що позивачка після смерті ОСОБА_7 і ОСОБА_8 зверталась до відповідача за допомогою у організації похорон, а відповідач не приймав участі у похованні спадкодавців, не має юридичного значення при вирішенні вказаного спору.

Суд також зауважує, що за життя ані ОСОБА_7І, ані ОСОБА_8 не позбавили свого онука права на спадкування після їх смерті і не склали заповіту на будь-яку іншу особу, в тому числі і на позивачку ОСОБА_2

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідача, у розумінні умисного ( винного ) ухилення відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, від надання допомоги спадкодавцям ОСОБА_7 та ОСОБА_8, не знайшов свого підтвердження, а тому у цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів постанови № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування», для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Оскільки сукупність вказаних обставин: ухилення відповідача від надання спадкодавцям ОСОБА_7 і ОСОБА_8 допомоги, можливість надання такої допомоги, перебування спадкодавців у безпорадному стані, та потреба спадкодавців ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в наданні їм допомоги саме онуком ОСОБА_4, не знайшли свого підтвердження в суді, то позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення його від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 і після смерті ОСОБА_8, є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_2 вимоги до ОСОБА_4 є безпідставними, не ґрунтуються на законі, як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 у повному обсязі задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст. ст. 15,16, 1216-1218, 1220-1223, 1224, 1258,

1259, 1261, 1266, 1268-1270, 1273-1275 ЦК України,

керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , де третя особа ОСОБА_6, про встановлення факту ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом( за правом представлення ) після смерті ОСОБА_7, померлого 12 липня 2014 року та після смерті ОСОБА_8, померлої 27 березня 2015 року.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: