Справа № 459/2617/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 грудня 2015 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Рудакова Д.І.,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 5343,17 грн. відшкодування майнової шкоди, 510,00 грн. безумовної франшизи, 102,18 грн. банківських послуг, 1000,00 грн. моральної шкоди. На обгрунтування позову послався на те, що 24.12.2014 року в м. Червонограді по вул.. В.Стуса сталася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої був пошкоджений його автомобіль НОМЕР_1. Постановою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 23.01.2013 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн. Відповідно до наряду-замовлення № А-004 від 13.01.2015 року вартість відновлювального ремонту його автомобіля становить 22274,00 грн. Страховою компанією відповідача ПРАТ «СК «Гарантія» було складено страховий акт, на підставі якого йому було виплачено страхове відшкодування з врахуванням зносу транспортного засобу та за виключенням безумовної франшизи в розмірі 17775,71 грн. Однак вказує, що фактично йому було виплачено 17686,83 грн., що повязано з банківськими послугами та безумовно повинна бути відшкодована відповідачем. Зазначає, що для проведення ремонту свого автомобіля ним було придбано запчастини на суму 12812,00 грн. За ремонт сплатив 10218,00 грн. Стверджує, що ця дорожньо-транспортна пригода завдала йому відчутної моральної шкоди: пережив стрес, переживання, байдужість відповідача, який не виходив на звязок, не вчинив жодних дій по досудовому врегулюванню спору.

Позивач та його представник у судове засідання не зявилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить такий задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, із заявами та клопотаннями про розгляд справи за його відсутності не звертався.

Як передбачено ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВСС № 707211 позивач являється власником автомобіля НОМЕР_2.

Як видно з постанови судді Червоноградського міського суду Львівської області від 21.01.2015 року (справа № 459/2/15-п) ОСОБА_3 24.12.2014 року о 13:40 год. в м. Червонограді по вул. В.Стуса, керуючи автомобілем НОМЕР_3, будучи неуважним, не стежучи за дорожньою обстановкою, відповідно не реагуючи на її зміни, перед початком руху не переконався що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив ПДР України.

При розгляді даної справи ОСОБА_3 свою вину визнав, пообіцяв в подальшому адміністративних правопорушень не вчиняти.

Цією постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 (триста сорок) грн. в користь держави.

Відповідно до наряду-замовлення № 004 від 13.01.2015 року, наданого ФОП ОСОБА_4, вартість ремонту автомобіля НОМЕР_5 становить 22274,00 грн. (а.с. 6).

Страховою компанією, у якій застрахований автомобіль відповідача ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» 02.04.2015 року було складено страховий акт № ЦВ2817/14, на підставі якого позивачу було виплачено страхове відшкодування за виключенням безумовної франшизи (510,00 грн.) в розмірі 17 775,71 грн. (а.с. 14).

Водночас як видно з копії виписки по картці позивача за період з 29.04.2015 року по 30.04.2015 року 30.04.2015 року зазначеним вище страховим товариством було перераховано йому 17686,83 грн. (а.с. 13).

Крім цього, позивачем для проведення ремонту свого автомобіля було придбано запчастини на загальну суму 12812,00 грн. (а.с. 9, накладна № 682 від 20.02.2015 року) та оплачено ремонт автомобіля в розмірі 10218,00 грн. (а.с. 15, 17-19)

Таким чином, позивач для проведення ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_5 позивачем було проплачено за матеріали та послуги 23030,00 грн. (12812,00 грн.+10218,00 грн. = 23030,00 грн.), з яких страховим товариством йому відшкодовано лише 17686,83 грн.

Також позивач заплатив 102,18 грн. за банківські послуги по проведенню платежу ФОП ОСОБА_4 (а.с. 15), тому ця сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.

Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно положення частини 1 статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини 1 статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що різницю між проплаченими позивачем коштами на ремонт пошкодженого автомобіля та виплаченим йому страховим відшкодуванням, що становить 5343,17 грн., 510,00 грн. безумовної франшизи та 102,18 грн. банківських послуг, слід стягнути на його користь з відповідача.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000,00 грн. моральної шкоди, суд вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 2, частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди, а отже, про право позивача на її відшкодування.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 500,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення 1 000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди.

Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд, керуючись частиною 1 статті 88 ЦПК України, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 443,92 грн. понесених останнім судових витрат (6255,35*100%/6955,35 = 89,93%; 493,60*89,93/100% = 443,92 грн.).

Керуючись: ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218, 224-226, 228 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5343,17 грн. майнової шкоди, 510,00 грн. безумовної франшизи, 102,18 грн. банківських послуг та 500,00 грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 443,92 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути переглянуте Червоноградським міським судом Львівської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. І. Рудаков