Справа № 462/4937/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/7881/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Левика Я.А., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Фейір К.О.

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - Брич Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод», третя особа Львівська міська рада, про укладення договору житлового найму,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод», третя особа Львівська міська рада, про укладення договору житлового найму, в якому просив зобов'язати відповідача укласти з ним договір житлового найму квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та заборонено адміністрації Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» видавати ордер на вселення в спірне житлове приміщення № АДРЕСА_1 та здійснювати будь-які дії щодо передачі цього житлового приміщення іншим особам.

Ухвалу суду оскаржив відповідач ОСОБА_4 акціонерне товариство «Львівський локомотиворемонтний завод».

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не врахував, що по спірній квартирі є судове рішення Залізничного районного суду м. Львова 02 квітня 2014 року про виселення ОСОБА_2 із житлового приміщення № АДРЕСА_1 у м. Львові, яке набрало законної сили, та вказане рішення суду в частині виселення ОСОБА_2 залишено без змін рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2014р. та по виконанню вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження. Вказує, що ОСОБА_2 не є працівником ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» та не перебуває на квартирному обліку.

Посилаючись на незаконність ухвали, неповне з'ясування судом обставин справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони адміністрації Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» видавати ордер на вселення в спірне житлове приміщення № АДРЕСА_1 та здійснювати будь-які дії щодо передачі цього житлового приміщення іншим особам, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи предмет позову, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є житлове приміщення - квартира АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору та вигод загальною площею 75,5 кв.м., щодо якої позивач просить зобов'язати ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» укласти з ним договір житлового найму.

Будинок АДРЕСА_1 у м. Львові знаходиться на балансі ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», є державною власністю та належить до сфери Міністерства інфраструктури України.

Із довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований і проживає у кв. АДРЕСА_2.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, не врахував, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.04.2014р. у справі № 462/9591/13-ц задоволено позов ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» та виселено ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 із квартири АДРЕСА_1. Вказане рішення суду в частині виселення ОСОБА_2 та інших залишено без змін рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03.07.2014р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2014р.

Вказаними рішеннями констатовано, що відповідачі, зокрема і ОСОБА_2, ордеру на спірне приміщення не мають, з 2009 року договір найму цього приміщення з ними не укладався і права на користування даним приміщенням останні не мають, а також, що всі відповідачі в тому числі і ОСОБА_2 забезпечені житлом.

Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 09.10.2014р. відкрито виконавче провадження по виконанню рішення суду про виселення ОСОБА_2 та інших із спірної квартири (а.с. 30).

Крім цього рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 вересня 2015 року, зобов'язано батька позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 привести житлове приміщення № АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Оскільки вказаних положень постанови пленуму суд першої інстанції не врахував та не врахував, що рішенням суду, яке набрало законної сили, позивача виселено із спірного приміщення, вжиті заходи забезпечення позову перешкоджають ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» розпоряджатися майном, що належить йому на законних підставах, ухвала суду залишатись в силі не може.

Керуючись п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, п.6 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» задовольнити.

УхвалуЗалізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення його позову до Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод», третя особа Львівська міська рада, про укладення договору житлового найму, шляхом заборони адміністрації Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» видавати ордер на вселення в спірне житлове приміщення № АДРЕСА_1 та здійснювати будь-які дії щодо передачі цього житлового приміщення іншим особам - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: Я.А. Левик

Р.В. Савуляк