АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9870/15 Справа № 202/1304/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товаристве комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Сплативши судовий збір, згідно чинного законодавства.

У позовній заяві позивач посилається на ті обставини, що відповідно до укладеного договору № HMIBRK04841558 від 13.10.2005 року ОСОБА_2 отримав строковий кредит у розмірі 10000 грн., на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00% на рік та кінцевим терміном повернення 12.10.2006 року. Зобовязання за даним договором було забезпечено договором застави рухомого майна № HMIBRK04841558 від 13.10.2005 року ноутбук Sony VAIO PM750 - 1.86Ghz, який належить заставодавцю на підставі договору купівлі-продажу №ЯР-117 від 13.10.2005 року, вартість предмета застави 11880,00 грн. Крім того, зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010 року з ПАТ«Акцент-Банк на суму 10 000 грн.

Відповідач порушив умови укладеного договору, у звязку з чим, станом на 07.11.2013 року виникла заборгованість у розмірі 84 370,77 грн., а саме: 3 945,73 грн. заборгованість за кредитом, 27 557,68 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 184,85 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 52 682,51 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 74 370,77 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн. та судові витрати по справі та стягнути солідарно з відповідачів 10 000 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою. в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з тих підстав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, що підлягає розгляду та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до договору № HMIBRK04841558 від 13.10.2005 року ОСОБА_2 отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 24,00% на рік, кінцевий термін повернення 12.10.2006 року.

Зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк».

Позивачем заявлено, що відповідач порушив умови укладеного договору, у звязку з чим станом на 07.11.2013 року виникла заборгованість у розмірі 84 370,77 грн., а саме: 3 945,73 грн. заборгованість за кредитом, 27 557,68 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 184,85 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 52 682,51 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості, суд послався на те, що позивачем пропущений передбачений ст. ст. 257, 258 ЦК України строк позовної давності для звернення позивача до відповідачів з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Однак, такий висновок не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3, ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Проте, в матеріалах справи відсутня будь-яка заява сторони про застосування строку позовної давності, а тому у суду не було підстав для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Крім того, правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.02.2015р. № 6-239 цс14 наголошує, що згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту..

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки.

Згідно п. п. 17 роз'яснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобовязання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526,599 ЦК України.

Оскільки, після закінчення строку дії договору між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини, а тому, нарахування процентів за користування кредитом, комісії, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Проте, позивачем не було заявлено вимог до відповідачів про застосування цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобовязання з підстав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому, сума заборгованості з відповідачів на користь Банку підлягає стягненню лише в межах дії кредитного договору.

Таким чином, згідно вищевказаного розрахунку, станом на день закінчення дії кредитного договору тобто, на 12.10.2006р. заборгованість за тілом кредиту складає: 2 960,46 грн. заборгованість за кредитом, 353,16 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 244,00 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 58,23 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а всього сума заборгованості, що підлягає стягненню, складає 3 615,85 грн.

Що стосується позовних вимог Банку до поручителя ПАТ «Акцент-Банк» то вказані вимоги не підлягають задоволенню в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки, не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України провадження у справі слід закрити, повідомивши позивача, про те, що він може звернутись за захистом своїх прав до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку господарського судочинства.

Вирішуючи вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 3 200 грн., колегія суддів вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать зокрема і витрати на правову допомогу, які визначені ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Розрахунок витрат на правову допомогу, у відповідності з вимогами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., як і докази сплати такої суми, - позивач суду не надав, отже підстав для стягнення з відповідача на користь Банку таких витрат колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що Банк при зверненні з позовом до суду сплатив судовий збір в сумі 843,71 грн. + 121,80грн. + 938,08 грн., і позовні вимоги Банку підлягають задоволенню частково, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача в рахунок повернення сплаченого судового збору підлягає стягненню сума судових витрат, пропорційно до задоволеної частини вимог з розрахунку 361,58 грн. + 121,80грн. + 361,58грн. = 844,96грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» про стягнення заборгованості закрити.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № HMIBRK04841558 від 13.10.2005 року, станом на 12 жовтня 2006 року, у розмірі 3 615,85 грн., яка складається з: 2 960,46 грн. заборгованість за кредитом, 353,16 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 244,00 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 58,23 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати 844,96 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_4