АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Перепелюк І. Б., Чупікової В. В.

секретар Тодоряк Г. Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» (далі ПАТ «ОСОБА_4 Аваль») про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2015 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому було доповнено, до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Зазначав, що 06 серпня 2008 року між ним та ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» було укладено кредитний договір №014/05/738 із змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами від 16 серпня та 28 грудня 2012 року про отримання кредитних коштів, призначених для використання на споживчі цілі, в сумі 225 000 доларів США строком до 28 липня 2016 року зі сплатою процентів у розмірі 14% річних.

Посилався на те, що відповідач не надав йому, як споживачу, повної інформації про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, йому не були повідомлені ризики договірних зобовязань в іноземній валюті, що полягають у зміні курсу гривні до долара США та навпаки, він був позбавлений можливості самостійно вибирати страхову компанію, умови договору є несправедливими, свідчать про ведення банком нечесної підприємницької діяльності.

Просив визнати вказаний договір недійсним та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом односторонньої реституції.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на неповне зясування обстави, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що 06 серпня 2008 року між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/05/738 із змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами від 16 серпня та 28 грудня 2012 року про отримання кредитних коштів, призначених для використання на споживчі цілі, в сумі 225 000 доларів США строком до 28 липня 2016 року зі сплатою процентів у розмірі 14% річних.

Договір чи його частина можуть бути визнані недійсними у випадках, передбачених ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Умови договору визначаються і погоджуються на розсуд сторін, крім тих, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь яких застережень та отриманням кредитних коштів ОСОБА_3 підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору.

Як встановлено у справі підписанню сторонами договору передувала процедура погодження його умов, вивченню банком даних про платоспроможність позичальника.

Позивач до отримання кредиту був ознайомлений із щомісячними платежами, які повинні сплачуватись після отримання кредиту, власноручно підписавши графік погашення кредиту та відсотків, із якого видно сукупну вартість належного до повернення кредиту разом з відсотками за його користування (а.с.8).

Зазначеними доказами спростовуються доводи позивача про те, що відповідач не надав йому, як споживачу, повної інформації про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, порушив норми Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року (далі Правила).

Згідно із п. 3.1 Правил банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Зміст кредитного договору та додатку до нього свідчить про дотримання банком указаної норми Правил.

Передбаченим ч. 6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини позивач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, укладав додаткові угоди, погоджував нові графіки погашення кредиту та відсотків (а.с. 9-19), що також свідчить про його згоду та обізнаність з умовами договору.

Отже, у справі встановлено, що позичальник був ознайомлений із умовами кредитування у банку, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору.

Відповідно висновок суду першої інстанції про те, що позичальник отримав від банку інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами є обґрунтованими.

Позивач посилається на неповідомлення його, як споживача, про валютні ризики при отриманні кредиту в іноземній валюті.

Проте саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

З посиланням на ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач стверджує про несправедливі умови договору, зокрема, п. 6.2., згідно з яким банк має право на зміну відсоткової ставки за користування кредитом, а відповідно обовязок позичальника у разі відмови від зміни ставки повернути кредитні кошти не пізніше 10 банківських днів.

Однак указана умова договору є наслідком домовленості сторін й на час укладення договору не є несправедливою.

Як несправедливими позивач вважає п.п. 9.1. та 9.2. договору, якими встановлено обовязок позичальника сплатити пеню та штраф за порушення умов договору.

Проте зазначена умова є типовою для кредитного договору.

Нею не порушується принцип рівності сторін, оскільки відповідно до кредитного договору банк надає кошти, а позичальник зобовязаний виконувати умови договору.

Тому доводи позивача про несправедливість згаданих положень договору у розумінні ч.ч. 5 та 6 ст. 18Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими.

Позивач посилається на ненадання відповідачем відповіді на його звернення щодо добровільного продажу частини заставного майна й робить висновок про ведення банком нечесної підприємницької практики (ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Проте указані обставини стосуються виконання умов договору, а не його укладення, а тому не можуть бути підставою для визнання договору недійсним.

Наведене свідчить, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно зясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді : І. Б. Перепелюк

ОСОБА_5