У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

МартинюкаВ.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет застави, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про захист прав споживача банківських послуг, визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 15 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 68 721 грн 60 коп. зі сплатою 10,08 % строком до 18 грудня 2014 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки «Geely», модель MR7151A, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» укладено договір поруки на суму 10 000 грн. Посилаючись на те, що позичальник не належним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

У січні 2014 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов, в якому вказував, що банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки за кредитним договором, не повідомивши його про це. Про підвищення розміру процентної ставки він дізнався в 2011 році після звернення банку до суду з позовом. Посилаючись на викладене, просив задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2014 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо збільшення з 1 лютого 2009 року процентної ставки за кредитним договором від 15 грудня 2007 року № TEAWAW58630011, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, з 10,08 % річних до 21,36 % річних незаконними впродовж всього періоду їх застосування та нарахування платежів. Зобов'язано ПАТ KБ «ПриватБанк» відновити процентну ставку, яка існувала на момент укладання кредитного договору, здійснити перерахунок із 1 лютого 2009 року за кредитним договором від 15 грудня 2007 року № TEAWAW58630011, виходячи з процентної ставки, що встановлена в укладеному між сторонами договорі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ПАТ KБ «ПриватБанк» відновити процентну ставку, яка існувала на момент укладання кредитного договору, здійснити перерахунок із 1 лютого 2009 року за кредитним договором від 15 грудня 2007 року № TEAWAW58630011, виходячи з процентної ставки, що встановлена в укладеному між сторонами договорі, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Шуліка А.В., яка діє від імені ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані рішення: апеляційного суду в частині відмови в задоволенні первісного позову, а рішення суду першої інстанції повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення первісного позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 15 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 68 721 грн 60 коп. зі сплатою 10,08 % строком до 18 грудня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки «Geely», модель MR7151A, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» укладено договір поруки на суму 10 000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час зміни відсоткової ставки) про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Згідно до п. 2. 3. 1. кредитного договору (у редакції на час укладення договору) банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання договору; зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки протягом 7 календарних з дати, коли змінена відсоткова ставка набирає чинності.

Вирішуючи позовні вимоги, суди виходили із того, що дії банку по підвищенню відсоткової ставки є незаконними, оскільки рішенням Козівського районного суду Тернопільської від 26 грудня 2011 року, ухваленим у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, у зв'язку із невиконанням зобов'язань за цим же кредитним договором, встановлено, що позивачем не надано доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки і ці обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню, ПАТ КБ «ПриватБанк» не пересвідчився у наявності згоди позичальника на таке підвищення, не переконався, що поштове відправлення вручене останньому. Крім того, встановивши, що дії банку по підвищенню відсоткової ставки є незаконними, дійшли висновку про передчасність та безпідставність вимог банку.

Однак повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 8 січня 2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» було надіслано ОСОБА_3 лист-повідомлення від 25 грудня 2008 року про підвищення процентної ставки з 1 лютого 2009 року до 21,36 % на рік за укладеним між сторонами кредитним договором від 15 грудня 2007 року (а. с. 165, 166).

Виходячи з того, що сторони кредитного договору встановили порядок повідомлення позичальника банком про підвищення процентної ставки шляхом саме надіслання йому цього повідомлення про таку зміну, і не передбачили необхідність вручення останньому повідомлення, підвищення процентної ставки із отриманням позичальником повідомлення не пов'язували, то зроблені в судових рішеннях висновки про порушення порядку підвищення процентної ставки є передчасними.

Зазначаючи про те, що недоведеність повідомлення відповідача банком про підвищення процентної ставки встановлена рішенням Козівського районного суду Тернопільської від 26 грудня 2011 року, а тому ця обставина не підлягає доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суди не врахували, що таке не виключає можливості спростування цих обставин при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи, та подання ними з цього приводу відповідних доказів.

Разом з тим, як вбачається із повідомлення, воно було надіслано ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ( а. с. 165, 166).

Однак, у кредитному договорі адресою позичальника зазначено: АДРЕСА_2.

Згідно повідомлення, воно направляється за адресою позичальника, вказаною ним в анкеті/кредитному договорі. У разі неповідомлення банку про зміну адреси відповідальність за неотримання листа покладається на позичальника.

При вирішення спору суди наведеного не врахували, не перевірили яку адресу ОСОБА_3 вказував в анкеті, чи змінювалася адреса позичальника і чи можна вважати повідомлення, направлене за вказаною в ньому адресою, належним.

Суди, вказуючи про недотримання банком порядку збільшення розміру процентної ставки, не взяли до уваги, що в такому випадку мала діяти попередня процентна ставка, зазначена у кредитному договорі на момент його укладення, не перевірили наявність заборгованості, виходячи із такої ставки та підстав для задоволення вимог, серед яких, крім передачі предмету застави в заклад та звернення стягнення на нього, була вимога і про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 10000 грн.

З огляду на те, що зазначені обставини впливають на перевірку належного виконання зобов'язань за кредитним договором, то відмова у позові з тих підстав, що він є передчасним, оскільки лише при перерахунку відсотків можна визначитись із наявністю або відсутністю заборгованості, її розміром та правом банку на пред'явлення позову, є необґрунтованою.

Суд, у випадку встановлення неправомірності підвищення процентної ставки, мав з'ясувати чи виконувались зобов'язання позичальником по виконанню умов договору виходячи із розміру процентної ставки до її підвищення та обґрунтованість вимог банку, які були предметом розгляду.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною другою статті ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Однак не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Отже у справі, яка переглядається, суди не перевірили можливість розгляду в порядку цивільного судочинства позовної вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», не з'ясували чи не підлягає вона розгляду в порядку господарського судочинства.

При цьому суд касаційної інстанції виходить також із правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень в порядку Глави 3 Розділу V ЦПК України у справі № 6-745цс15 від 1 липня 2015 року.

Вказані висновки щодо застосування норм права, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

З огляду на викладене, погодитись із ухваленими судами рішеннями, виходячи із наведеними в них мотивами їх прийняття за результатами розгляду позовів, неможливо.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому оскаржувані рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів, з урахуванням встановлених обставин та положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України, виходить за межі доводів касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук