Провадження № 2/521/6308/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Біляївської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби по справах дітей Калинівської районної державної адміністрації у Винницькій області про відібрання дітей від інших осіб та повернення дітей за попереднім місцем їх проживання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Біляївської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просить суд відібрати дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 від ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та повернути дітей їй матері ОСОБА_1 за попереднім місцем їх проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. В обгунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у цивільному шлюбі з 2002 року. В період спільного проживання у них народилися двоє дітей: дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. В кінці червня 2015 року з її згоди дочка ОСОБА_8 поїхала на канікули до батьків чоловіка відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які мешкають за адресою: Вінницька область, Калинівський район, село Лемешівка, вулиця Шевченко, будинок № 45. Через місяць, на початку серпня 2015 року син ОСОБА_9 також поїхав на канікули до бабусі та дідуся. Після закінчення літніх канікул відповідачі по справі колишній чоловік ОСОБА_2, його батьки ОСОБА_3, ОСОБА_4 не віддають їй дітей, на неодноразові прохання повернути дітей категорично відмовляються, насильно та протиправно утримують їх у себе за адресою: Вінницька область, Калинівський район, село Лемішівка, вулиця Шевченко, 45. Крім цього, відповідачі протизаконно забороняють зустрічатися матері зі своїми дітьми, створюють перешкоди у спілкуванні дітей з матірю. Внаслідок таких дій, діти стали погано себе почувати та потрапили до лікарні. Діти перебували в Вінницькій обласній психіатричній лікарні з 31.08.2015 року по 22.09.2015 року та згідно епікризу, виданого лікарнею діти привязані до матері та висловлюють бажання побачити її. Позивачка в своєму позові також наголошувала, що завжди піклувалася про своїх дітей, ніколи не ухилялася від виконання своїх батьківських обовязків, однак, враховуючи вищевикладені обставини, що відповідачі протизаконно утримують у себе її дітей, вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечував, пояснивши суду, що зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що позивачка після припинення з ОСОБА_2 шлюбних стосунків добровільно погодилася на те, що їхні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 будуть проживати разом з батьком ОСОБА_2 за місцем проживання батьків колишнього чоловіка, а саме за адресою: Вінницька область, Калинівський район, село Лемішівка, вулиця Шевченко, 45. Ці обставини підтверджуються і складаними від імені позивачки нотаріально посвідченими заявами, в яких вона надає згоду на тимчасовий виїзд дітей за кордон як у супроводі батька ОСОБА_2, та і у супроводі дідуся дітей ОСОБА_4 та бабусі ОСОБА_3 Оскільки, позивачка саме не заперечувала проти проживання дітей разом з батьком за адресою місця реєстрації батьків ОСОБА_2, то вважає що ці обставини є підставою для відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_2, допитаний в судовому засіданні в якості свідка за правилами статті 184 ЦПК України, пояснив суду, що заперечує проти позову, оскільки вважає, що дітям краще буде жити разом з ним ОСОБА_2 та його батьками ОСОБА_3К та ОСОБА_4 Відповідач одночасно розповів суду про складні стосунки, які склалися між ним та колишньою дружиною ОСОБА_1, яка на його думку, не зможе самостійно виховати дітей, надати їм належну освіту та матеріально забезпечити. ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував того, що окремо питання, з ким залишаться проживати діти, вони з дружиною не вирішували, діти дійсно спочатку мали б їхати до його батьків на канікули, як і у минули роки. До його батьків на канікули першою поїхала дочка, після її відїзду, він остаточно прийняв рішення, що буде окремо проживати від дружини. Потім, саме з наполяганням позивачки до села поїхав і їхній син ОСОБА_6, тому що мати не могла з ним впоратися, він її не слухав, вчиняв істерики. Через деякий час, він зрозумів, що дітям краще жити разом з ним та його батьками, незважаючи на те, що він часто перебуває у відїздах, а вихованням дітей, доглядом за ними фактично займаються його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідачка ОСОБА_3 допитна в судовому засіданні в якості свідка за правилами статті 184 ЦПК України, розповіла суду, що є ОСОБА_2 її син, який у 2002 році уклав церковний шлюб зі ОСОБА_1. У них народилося двоє дітей, які постійно відвідували бабусю та дідуся у селі. У 2015 році онука ОСОБА_7 приїхала до них на канікули наприкінці червня, десь через місяць мав би приїхати онук ОСОБА_6. В цьому році ОСОБА_6 приїхав раніше на тиждень, однак вона спочатку не зрозуміла, що між сином та невісткою стався розлад стосунків. Потім зясувалося, що сімя сина розпалася, невістка не справлялася з дітьми, син вирішив, що дітям буде краще проживати з ними, тому восени дітей до матері не повернули. Відповідачка розповідала, що діти потрапили до психіатричної лікарні, тому що в них стався психічний розлад з причини розтавання батьків. ОСОБА_11 не заперечувала тих фактів, що дійсно ОСОБА_1 приїздила до села Лемішивка, вона особисто не заперечувала проти зустрічей дітей з матірю, однак після того, як ОСОБА_1 вчинила сварку в їхньому будинку, їм довелося викликати міліцію, завдала їй особисто тілесних ушкоджень, вона заперечує проти її приїздів, добровільно дітей повертати матері відмовляється, покладається на рішення суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання не зявлявся, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Біляївської районної адміністрації Одеської міської ради в судові засідання не зявлявся, надіслав до суду листа з проханням розглянути справу у відсутність їхнього представника, проти задоволення позову не заперечували.

За клопотанням представника відповідача, ухвалою суду до розгляду справи в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації у Винницькій області, представник якої в судові засідання не зявлявся, про час та місце яких повідомлений належним чином, правової позиції з приводу заявленого позову суду не висловлено, заперечень на позов не надіслано.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є матір'ю малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії 1-ЖД № 442748 виданого Повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 05 вересня 2015 року (актовий запис № 1104) та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданим Повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції (актовий запис № 779).

Сторонами не оспорювалося, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у цивільному шлюбі з 2002 року по липень 2015 року. Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_2, після прийняття рішення про припинення його сумісного проживання зі ОСОБА_1, між ними не обговорювалося питання, що діти будуть проживати разом з ним та з його батьками відповідачами по справі. Влітку 2015 року дочка ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 поїхали відпочивати до його батьків на канікули, як це відбулося і у минулі роки, однак після того, як йому зателефонував приятель і повідомив, що ОСОБА_1 погрожує влаштувати сина у дитячий будинок, він самостійно без узгодження та навіть не порадившись з колишньою дружиною, прийняв рішення що дітей краще не повертати до матері.

З врахуванням вищевикладених обставин, які встановлені судом на підставі пояснень як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що малолітні діти сторін, зі згоди позивачки поїхали відпочивати на літні канікули за адресою: Вінницька область, Калинівський район, село Лемешівка, вулиця Шевченко, 45 де зареєстровані та проживають батьки ОСОБА_2, відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак після закінчення літніх канікул до дому, де вони мешкали з матерю, відповідачі дітей не повернули. Судом також встановлено, що у селі Лемішівка фактично мешкає і відповідач ОСОБА_2, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_2 офіційно не працює, а згідно наданої до суду довідки займається організацією паломницьких поїздок при Свято-Іверському монастирі.

У вересні 2015 року, після закінчення літніх канікул діти до матері не повернулися, відповідачі відмовляються повертати дітей до матері, на телефонні дзвінки позивача не відповідають, про що не заперечували і в судовому засіданні.

У вересні 2015 року позивачка звернулась до Августівської сільської Ради Біляївського району Одеської області з проханням посприяти у поверненні дітей за місцем їх реєстрації та проживання. 25 вересня 2015 року т.в.о. Августівського сільського голови на адресу Голови Лемішивської сільської ради, в якому повідомлено, що на їхній території за адресою: с. Августівка, вулиця Польова, 37 ОСОБА_1 має власний будинок, де постійно проживає з 2012 року зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6. Дівчинка навчається в Августівській ЗОШ. З вересня місяця дитина школу не відвідує. Згідно доповідної записки директора Августівської ЗОШ ОСОБА_12 діти вданий час знаходяться у бабусі за адресою: с. Лемішівка Калинівського району, Вінницької області. Мати повідомила, що після літніх канікул бабуся з дідусем не віддають дітей матері. Зі слів матері батько не проживає з дітьми, а знаходиться за межами країни. Просять соціальну службу та дільничного посприяти у передачі дітей матері та к як бабуся та дідусь незаконно утримують дітей. Мати з батьком проживали у цивільному шлюбі і згідно закону діти мають проживати з матірю. В листі зазначено, що за місцем проживання мати характеризується з позитивної сторони, житлово-побутові умови проживання сімї добрі. Однак вище вказані дії результату не дали, таким чином в досудовому порядку даний спір врегулювати не вдалося.

Як вбачається з довідки № 435 від 22.09.2015 року, виданої Вінницької обласною психіатричною лікарнею ОСОБА_6 знаходився під наглядом лікувальної установи з 31.08.2015 року по 22.09.2015 року. Відповідно до довідки № 436 від 22.09.2015 року, виданої Вінницької обласною психіатричною лікарнею ОСОБА_7 знаходилася під наглядом лікувальної установи з 31.08.2015 року по 22.09.2015 року. Як вбачається з епікризу ОСОБА_7 знаходилася на лікуванні в 16 від. ВОПНЛ з 31.08.15 року по 22.09.2015 р, з діагнозом: посттравматичний стресовий розлад. F 43.1. Висновок психолога: по результатах проведеної індивідуальної психокорекційної роботи встановлено: фіксація на психотравмуючих подіях, амбівалентне відношення до матері, і як наслідок високій рівень тривоги, пригніченість, нерішучість, боязкість, відчуття власного безсилля; а також неспокійний сон, нічне нетримання сечі та встановлення симбіотичних стосунків з бабусею. Згідно епікризу ОСОБА_6 знаходився на лікуванні в 16 від. ВОПНЛ з 31.08.15 р. по 22.09.15 р., діагноз: посттравматичний стресовий розлад. F 43.1. Висновок психолога по результатам проведених проективних методик та індивідуальної психокорекційної роботи встановлено: фіксація на психотравмуючих подіях, і як наслідок високий рівень тривоги, нерішучість, інтровертованість; а також енкопрез та неспокійний сон. Спостерігається надмірна привязаність до матері, висловлює бажання « пригорнутися до її грудей», побачити її.

Аналіз вищенаведених медичних документів, свідчить про наявність стресового розладу у ОСОБА_2 та ОСОБА_7, який розпочався саме наприкінці серпня 2015 року та співпав з терміном, коли діти повинні були повернутися до дому до матері. Психологом лікарні констатовано надмірна привязаність дітей до матері.

Стороною позивача в якості доказів підтверджуючих, що ОСОБА_1 позитивно характеризується як за місцем мешкання та і за місцем роботи, суду надано: характеристику т.в.п. сільського голови від 01.10.2015 року № 1408 ОСОБА_1, Августівської сільської Ради Біляївського району Одеської області, в якій вказується, що ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується з задовільної сторони. Заяв та скарг до Августівської сільської Ради не надходило. З сусідами підтримує добрі стосунки, до адміністративної відповідальності не притягалася;характеристику Августівського сільського Дома культури, в якій вказується, що ОСОБА_1 виховує двох дітей. Характеризується як мати, що любить своїх дітей.

За клопотанням позивача судом допитані свідки ОСОБА_13 мати позивачки по справі ОСОБА_1, яка розповіла суду про складні взаємовідносини, що склалися між її дочкою та її чоловіком ОСОБА_2 у останні роки та вплив цих взаємовідносин на психоемоційний стан дітей. Свідок підтвердила, що відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоджають у поверненні дітей додому та взагалі перешкоджають дітям бачитися з матірю.

Допитані в якості свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 охарактеризували ОСОБА_1 як добру матір, яка відповідально ставиться до виховання дітей, а в даний час морально страждає із-за відсутності можливості навіть бачити власних дітей.

З боку сторони відповідачів судом допитаний свідок ОСОБА_17, який показав суду, що особисто знайом як з позивачкою та із відповідачем ОСОБА_2 Свідок розповів, що після того як ОСОБА_2 пішов з сімї, ОСОБА_1 деякий час знаходилась у важкому психоемоційному стані, спілкуючись з ним повідомила, що син ОСОБА_9 її не слухається і якщо ОСОБА_2 не приїде за сином, вона влаштує дитину до дитячого будинку. Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_17, тому що вони не стосуються предмета доказування поданій справі, а позивачка коментуючи пояснення свідка, пояснила, що у розмові з ОСОБА_17, вона дійсно просила передати колишньому чоловіку, що оформить сина до дитячого будинку, однак під час цієї розмови знаходилася у важкому психоемоційному стані та намагалася таким чином вплинути на ОСОБА_2, який на той час не реагував ні на її звернення, ні відповідав на телефонні дзвінки.

Згідно ст.162 Сімейного кодексу України, якщо один з батьків, без згоди другого з яким на підставі рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Згідно ч.2 ст.163 Сімейного кодексу України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Положення ст.ст. 11,12,14 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачають, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При здійсненні повноважень щодо захисту прав дитини службі у справах дітей слід мати на увазі, що законодавством України не передбачено будь-якої іншої процедури вилучення дитини із сім`ї, крім відібрання на підставі рішення суду, органу опіки та піклування чи прокурора у відповідності до вимог статті 170 СК України та пункту 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року №866.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачі змінили місце проживання дитини без згоди матері, на вимоги та прохання у добровільному порядку повернути дітей матері не реагують, а тому малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, слід відібрати у відповідачів та повернути матері.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 162,163 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218,367 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Біляївської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби по справах дітей Калинівської районної державної адміністрації у Винницькій області про відібрання дітей та повернення за попереднім місцем їх проживання задовольнити.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та повернути дитину матері ОСОБА_1 (інн. НОМЕР_1), яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 від ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та повернути дитину матері ОСОБА_1 (інн. НОМЕР_1), яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 порівну на користь держави судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Рішення суду у частині відібрання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та повернення дітей матері ОСОБА_1 (інн. НОМЕР_1), яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області в десятиденний термін. Особи, що приймали участь у справі але не були присутні при проголошенні рішення, мають право на його оскарження в десятиденний строк з дня отримання копії рішення суду.

Головуючий: