У х в а л а

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк, треті особи: Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції та публічне акціонерне товариство «Дельта банк», про визнання права застави припиненим та зобов'язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати припиненим з 19 липня 2013 року право застави публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» (далі - ПАТ «Інноваційно-промисловий банк») за договорами застави від 04 вересня 2002 року за реєстровим № 3478 та від 24 вересня 2003 року за реєстровим № 4781;

- зобов'язати ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» надіслати до Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції заяву про реєстрацію припинення заборони та обтяжень права власності, внесених до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек на підставі вказаних договорів застави;

- зобов'язати відповідача повернути ОСОБА_3 оригінали свідоцтва про право власності на жилий будинок та державний акт на право приватної власності на землю.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» укладено договори застави:

- від 04 вересня 2002 року за реєстровим № 3478 на забезпечення виконання зобов'язань позичальника ТОВ «Пролог Лайт Імпекс» за кредитним договором від 03 вересня 2002 року № 782-09-02/ю;

- від 24 вересня 2003 року за реєстровим № 4781 на забезпечення виконання зобов'язань позичальника ТОВ «Пролог Лайт Імпекс» за кредитними договорами від 24 вересня 2003 року № № 76-2003, 77-2003.

Предметом застави за обома вищезазначеними договорами є нерухоме майно, що належить позивачу на праві власності.

Позивач зазначив, що в подальшому зобов'язання ТОВ «Пролог Лайт Імпекс» за кредитним договором від 03 вересня 2002 року № 782-09-02/ю припинилося з підстави, визначеної ст. 599 ЦК України, а саме: у зв'язку з його виконанням (погашення кредиту боржником).

Також вказав, що з 19 липня 2013 року ТОВ «Пролог Лайт Імпекс» як юридична особи ліквідована, а тому на підставі ст. 609 ЦК України припинилися її зобов'язання як боржника за вказаними вище кредитними договорами, у зв'язку із чим припинилося і акцесорне право застави.

Оскільки відповідач не виконав жодних дій щодо зняття обтяження з нерухомого майна, а позивач не може самостійно припинити таке обтяження, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області 29 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано припиненим з 19 липня 2013 року право застави ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» за договорами застави від 04 вересня 2002 року за реєстровим № 3478 та від 24 вересня 2003 року за реєстровим № 4781, укладеними між ОСОБА_3 та правопопередниками ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» (ЗАТ «Інноваційно-промисловий банк» та ВАТ «Інноваційно-промисловий банк») відносно нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 на праві власності, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 у смт Козині Обухівського району Київської області.

Зобов'язано ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» протягом п'яти робочих днів з дня набрання рішенням законної сили надіслати до Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції заяву про реєстрацію припинення заборон та обтяжень права власності, внесених до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек відносно нерухомого майна за договорами застави від 04 вересня 2002 року за реєстровим № 3478 та від 24 вересня 2003 року за реєстровим № 4781, належного ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 у смт Козині Обухівського району Київської області.

Зобов'язано ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» повернути ОСОБА_3 оригінали свідоцтва на право власності на жилий будинок, виданого Козинською селищною радою 29 листопада 2001 року за № 123/431, та державного акта на право приватної власності на землю, виданого Козинською селищною радою 19 січня 1998 року за № НОМЕР_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 березня 2015 року апеляційні скарги ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» задоволено.

Рішення Обухівського районного суду Київської області 29 грудня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що у разі ліквідації боржника - сторони основного зобов'язання, право застави, що забезпечувало його виконання, також є припиненим; дійшовши висновку, що за імперативним характером положень п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України зазначення в договорі застави інших умов, за яких право застави у разі припинення основного зобов'язання залишається дійсним, слід вважати нікчемним.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду і відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що станом на дату подання позову у цій справі (вересень 2014 року) вже було ухвалено рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 квітня 2010 року про звернення стягнення на предмет застави на підставі договору застави від 24 вересня 2003 року за реєстровим № 4781, на час прийняття якого боржник не був ліквідований, що виключає можливість застосування ст. 28 Закону України «Про заставу» та ст. 609 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_3 та ЗАТ «Інноваційно-промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Інноваційно-промисловий банк», в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника ТОВ «Пролог Лайт Імпекс» за кредитним договором від 03 вересня 2002 року № 782-09-02/ю укладено договір застави від 04 вересня 2002 року за реєстровим № 3478, а за кредитними договорами № № 76-2003, 77-2003 укладено договір застави від 24 вересня 2003 року за реєстровим № 4781, внаслідок чого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу в інтересах обтяжувача-заставодержателя ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек внесено відповідні заборони та обтяження.

У зв'язку з припиненням 19 липня 2013 року юридичної особи ТОВ «Пролог Лайт Імпекс» позивач листом від 03 липня 2014 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою про подання до Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції заяви про реєстрацію припинення обтяжень, внесених до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, проте ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» письмову вимогу позивача не виконав і листом від 29 липня 2014 року № 672 повідомив про те, що право вимоги за кредитним договором від 24 вересня 2003 року № 76-2003 було відчужене (продане, відступлене) ним на користь нового кредитора ПАТ «Дельта Банк».

Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечуючи проти задоволення позовним вимог, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що з Єдиного державного реєстру судових рішень та із заперечень ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» йому стало відомо про існування рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 квітня 2010 року, яким задоволено позов ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» до ОСОБА_3 та стягнуто борг за кредитними договорами від 24 вересня 2003 року № № 76-2003, 77-2003, проте копію вказаного рішення до матеріалів справи ним не надано.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із наявності рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, та яким позовні вимоги ПАТ «Іноваційно-промисловий банк» до ОСОБА_3 задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами від 24 вересня 2003 року № № 76-2003 та 77-2003 стягнуто 452 318,22 доларів США, що еквівалентно 3 607 690 грн 12 коп. Відповідно до договору застави від 24 вересня 2003 року звернуто стягнення на предмет застави - земельну ділянку площею 0,1 га, надану для ведення садівництва, що розташована на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та належить ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю за № НОМЕР_1, та житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 в смт Козині Обухівського району Київської області та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок від 20 грудня 2001 року, виданого Козинською селищною радою.

Проте у матеріалах справи вказане вище рішення суду не міститься.

Разом з цим, апеляційний суд всупереч вимогам ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України не перевірив в достатньому обсязі доводів позивача, не надав правової оцінки договору про відступлення права вимоги від 10 грудня 2010 року та договору щодо реструктуризації заборгованості за договорами про відкриття кредитної лінії № № 76-2003 та 77-2003 від 24 вересня 2003 року, укладеними між ПАТ «Іноваційно-промисловий банк» та ТОВ «Пролог ЛТД», договору поруки від 10 грудня 2010 року, укладеному між позивачем, відповідачем та ТОВ «Пролог ЛТД» (а. с. 183-190), в результаті чого суд не встановив в достатньому обсязі, чи мали місце обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Таким чином, апеляційний суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Порушення апеляційним судом норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 03 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана