Категорія 57 Головуючий у 1 інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів. Просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі ПАТ «Міський комерційний банк») на її користь суму депозиту 110 000 грн., інфляційне збільшення боргу - 5 023,33 грн., суму несплачених відсотків 2 000 грн., неустойку (пеню) у розмірі 8 724,67 грн., 3% річних 1 112, 05 грн., 0,1 % річних за фактичну кількість днів користування внеском 39,78 грн. та у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_2 суму депозиту у розмірі 110 000 грн., несплачені відсотки 2 000 грн., інфляційне збільшення боргу - 5 023,33 грн., 3 % річних у розмірі 1 112, 05 грн., а всього 118 135,38 грн. Стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 181,35 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 просить рішення суду змінити та задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в скарзі зазначається, що суд безпідставно відмовив ОСОБА_2 у позові про стягнення пені, процентної ставки 0,1 % річних за фактичну кількість днів користування внеском та у відшкодуванні моральної шкоди.

Відповідач у справі - публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлено факсом в порядку, передбаченому ч.6 ст.74 ЦПК України. Заяви про відкладення справи не надано (а.с.52).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2- ОСОБА_3, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності з вимогами ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими

3) невідповідність висновків суду обставинам справи

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що 08 лютого 2014 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір акційного строкового банківського вкладу № 2630/15/157297 строком на 120 днів, відповідно до якого відповідачем було прийнято від позивача грошові кошти в розмірі 110 000 грн., з виплатою відсотків відповідно до умов договору - 22% річних. Датою повернення вкладу визначено 08 червня 2014 року.

8 червня 2014 року сторони уклали договір банківського вкладу на вимогу, за умовами якого вклад в розмірі 110 000 грн., у будь-який момент, може бути витребуваний повністю або частково на умовах та в порядку, встановлених цим договором (п.2.2 а.с.13 зв.).

Згідно із заявами ОСОБА_2 від 12 червня 2014 року, 19 червня 2014 року та 24 червня 2014 року, вона у письмовій формі зверталася до відповідача з питання повернення їй грошового вкладу. У відповідях від 11 липня 2014 року та 22 липня 2014 року ПАТ «Міський комерційний банк» зазначало, що перерахування коштів буде виконано в найближчий термін та відповідач здійснює все можливе для виконання умов договору (а.с.16,18-22).

На час звернення позивачки до суду - 10 жовтня 2014 року, грошові кошти їй повернуті не були.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові про стягнення з ПАТ «Міський комерційний банк» пені та 0,1 відсотку річних за фактичну кількість користування внеском, суд першої інстанції виходив з того, що у наданому договорі строкового вкладу не встановлена відповідальність у вигляді пені за невиконання або неналежне виконання сторонами своїх договірних зобов'язань та що у п.1.2 договору, на який посилається позивачка, не міститься такої умови, як сплата 0,1 відсотку річних за фактичну кількість користування внеском.

Проте, погодитися з висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають з встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказане судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Вимогами ст.1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно

від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно до ч.1 ст.1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Як вбачається зі справи, за умовами договору строкового банківського вкладу від 8 лютого 2014 року, строк його виконання - повернення грошових коштів ОСОБА_2, був обумовлений через 120 днів, тобто 8 червня 2014 року.

8 червня 2014 року сторони уклали договір банківського вкладу на вимогу, за умовами якого (п.1.2) банк прийняв від позивачки грошові кошти на депозитний рахунок з процентною ставкою 0,1 % річних (в залежності від залишку на депозитному рахунку) (а.с.13).

Як встановлено судом, грошові кошти в сумі 110 000 грн. на вимогу позивачки банк не повернув до звернення позивачки із позовом до суду, а тому, вимоги ОСОБА_2 про стягнення на свою користь 0,1 % річних, в залежності від залишку на депозитному рахунку, є обґрунтованими. За таких обставин, з урахуванням процентної ставки, встановленої договором, для відшкодування позивачці апеляційним судом визначається сума 39 грн. 47 коп., яка розраховується за період з 9 червня 2014 року (виникнення права вимоги) до 17 жовтня 2014 року (в межах позову) наступним чином: 110 000 х 0,1% : 100 : 365 х 131(дні).

Не можна не погодитися і з доводами скарги про те, що відповідач повинен нести додаткову відповідальність, у вигляді оплаті пені, за порушення виконання зобов'язань по поверненню грошових коштів, належних ОСОБА_2 в сумі 110 000 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, згідно п.п.5.1, 6.1 договорів акційного строкового банківського вкладу від 8 лютого 2014 року та банківського вкладу на вимогу від 8 червня 2014 року, сторони за невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та умовами цього договору.

Факт невиконання зобов'язань ПАТ «Міський комерційний банк» по поверненню ОСОБА_2 вкладу підтверджений матеріалами справи та не оспорюється відповідачем у письмових відповідях, направлених позивачці на її звернення про повернення коштів.

Тому, з урахуванням загальних положень цивільного законодавства про відповідальність за невиконання зобов'язань та умов договорів, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені є обґрунтованими і підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача пені в розмірі 8 724 грн. 66 коп. (1717,81+7006,85), виходячи з наступного розрахунку:

за період з 15 квітня 2014 року до 16 липня 2014 року - 110 000 х 19% (подвійна ставка НБУ) : 100% : 365(дні) х 30(дні) =1717,81 грн.,

за період з 17 липня 2014 року до 17 жовтня 2014 року - 110 000 х 25% : 100% : 365(дні) х 93(дні) =7006,85 грн.

Таким чином, позов ОСОБА_2 визнається таким, що підлягає задоволенню, в частині вимог про стягнення пені та 0,1 відсотку річних за фактичну кількість користування внеском, а тому, рішення суду про відмову у позові за вказаними вимогами - скасуванню, з ухваленням нового рішення про стягнення з ПАТ «Міський комерційний банк» пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в розмірі 8 724 грн. 66 коп. за період з 17 липня 2014 року до 17 жовтня 2014 року (в межах позовних вимог) та процентної ставки 0,1 відсоток - 39 грн. 47 коп., за період з 9 червня 2014 року по 17 жовтня 2014 року.

Розглядаючи доводи скарги ОСОБА_2 про незгоду з рішенням суду про відмову у позові про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині та скасування рішення, оскільки правовідносини між сторонами виникли за договором банківського вкладу, який не передбачав відшкодування моральної шкоди, а за положеннями п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист споживачів», моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі, якщо вона завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таких обставин при розгляді справи не встановлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, в даному випадку, вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди не можна визнати обґрунтованими, а тому, рішення суду про відмову у позові про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. визнається правильним і залишається без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2014 року, в частині відмови ОСОБА_2 у позові про стягнення процентної ставки 0,1 відсоток та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_2 процентну ставку 0,1 відсоток - 39 грн. 47 коп.(тридцять дев'ять грн. 47 коп.) за період з 9 червня 2014 року по 17 жовтня 2014 року, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в розмірі 8 724 грн. 66 коп. (вісім тисяч сімсот двадцять чотири грн. 67 коп.) за період з 17 липня 2014 року до 17 жовтня 2014 року.

Це ж рішення, в частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: Т.Г. Ігнатоля

С.А. Попова