АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10.07.2015 р. у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2015 р. у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» просить зазначену ухвалу скасувати та передати справу на розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу виконавчого листа, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що третейським судом розглянуто спір про захист прав споживачів, який не підвідомчий цьому суду, оскільки позивачем у справі був Банк, який пред'явив позов про захист прав Банку як надавача послуг, а відповідачем у справі була фізична особа - боржник ОСОБА_1, яка відповідно до п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» є споживачем послуг Банку, але не зверталася до третейського суду з позовом про захист порушених прав споживача.

Крім того вважав, що суд неправильно застосував правову позицію Верховного Суду України від 02.09.2015 р. у справі № 6-856цс15, оскільки Верховний Суд України розглядав справу про скасування рішення третейського суду, тоді як районний суд розглядав справу про видачу виконавчого документу на виконання рішення третейського суду.

Справа №755/17327/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/16300/2015
Головуючий у суді першоїі нстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
В судовому засідання представник ПАТ «Укрсоцбанк» просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засіданняне з'явилися, про час та місце розгляду справи була повідомлена за останньою відомою суду адресою її місця проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що рішення третейським судом було ухвалено 10.07.2015 р., тобто після доповнення ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року, а тому третейський суд не мав правових підстав ухвалювати рішення у даній справі.

Такий висновок ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10.07.2015 р. позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 08/І/17-К від 09.10.2008 р. в розмірі 60 670 доларів США 48 центів, що згідно з курсом валют НБУ станом на 07.05.2015 р. становить 1 275 627,40 грн., а також третейський збір у розмірі 13 156,27 грн.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорію справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12 березня 2011 року, частину першустатті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.389-10 ЦПК України, п.2 ч.6 ст.56 Закону України «Про третейські суди» суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема якщо справа у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України при розгляді справи № 6-856цс15 від 02.09.2015 р. боржник за кредитним договором, який укладено між Банком та позичальником, є споживачем послуг банку, у зв'язку з чим спір про стягнення заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суду» не підвідомчий.

У справі № 6-187цс15 від 18.11.2015 р. Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав позову та незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк чи інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10.07.2015 р. у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було ухвалено після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», (Закон №2983-VI від 03.02.2011 р. набрав чинності 12.03.2011 р.), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що справа у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, і обґрунтовано відмовив ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: