Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Придніпровський енергобудівний технікум», третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом та з урахуванням уточнень просив поновити його на роботі на посаді викладача англійської мови, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7 520 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 7 500 грн, мотивуючи тим, що з 01 вересня 2000 року працював викладачем англійської мови в ДВНЗ «Придніпровський енергобудівний технікум». Наказом від 17 березня 2015 року № 20-к його звільнено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

У вказаний відповідачем день прогулу - 12 березня 2015 року, він провів зі студентами два практичних заняття: з 8 год. 30 хв. до 11 год. 20 хв., що дорівнює чотирьом академічним годинам. Інші види педагогічної діяльності викладача, крім педагогічного навантаження за розкладом, терміном часу і місцем їх проведення законодавчо не унормовано. Вважав, що намагання директора технікуму змусити його знаходитись у навчальному закладі понад встановлене педагогічне навантаження є неправомірним, а наказ про його звільнення суперечить законодавчим актам України. Вимога директора технікуму щоденно знаходитись у навчальному закладі з 8 год. 30 хв. до 15 год. 10 хв. суттєво змінює умови його праці.

ОСОБА_1 не заперечував, що 12 березня 2015 року він пішов з роботи об 11 год. 20 хв. і більше до технікуму не повертався, однак не вважав це прогулом, оскільки робочий день для нього був закінчений.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 28 серпня 2002 року працював на посаді викладача англійської мови у ДВНЗ «Придніпровський енергобудівний технікум».

Змінами до Правил внутрішнього трудового розпорядку, схваленого зборами трудового колективу протоколом від 12 лютого 2015 року № 31, для викладачів встановлено 6-денний 36-годинний робочий тиждень. Тривалість робочого дня викладачів - 6 годин (п. 6.3); початок та закінчення роботи та перерва для відпочинку та харчування викладачів встановлюється таким чином: початок роботи о 08 год. 30 хв., обідня перерва з 11 год. 20 хв. до 12 год.; закінчення роботи о 15 год. 10 хв. (п. 6.4).

ОСОБА_1 з даними змінами був ознайомлений 25 лютого 2015 року, про що свідчить його підпис в листі ознайомленні.

Факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 12 березня 2015 року більше трьох годин безперервно підтверджується: доповідною старшого інспектора ОСОБА_7., складеною на ім'я директора, про те, що 12 березня 2015 року викладач англійської мови ОСОБА_1 покинув приміщення технікуму об 11 год. 30 хв. та до кінця робочого дня до технікуму не повернувся; актом, складеним комісією у складі старшого інспектора ОСОБА_7., інженера з охорони праці ОСОБА_3, заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_4 про те, що 12 березня 2015 року викладач англійської мови ОСОБА_1 покинув приміщення технікуму о 11 год. 30 хв., до 15 год. 10 хв. на робочому місці і не з'явився; актом комісії у складі старшого інспектора ОСОБА_7., заступника директора з АГЧ ОСОБА_5, лаборанта ОСОБА_6, складеного про те, що 13 березня 2015 року в їх присутності директор технікуму ОСОБА_2 просив ОСОБА_1 надати пояснення з приводу відсутності на робочому місці 12 березня 2015 року, проте останній відмовився надати письмові пояснення, а в усній формі пояснив, що на його думку його робочий день закінчується об 11 год. 30 хв.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову, зазначав про доведеність факту відсутності ОСОБА_1 12 березня 2015 року на робочому місці більше трьох годин безперервно. Протоколом засідання профспілкового комітету ДВНЗ «Придніпровський енергобудівний технікум» від 16 березня 2015 року № 6 надано згоду на звільнення з роботи викладача ОСОБА_1 за прогул без поважних причин. Права ОСОБА_1 встановленим Правилами внутрішнього трудового розпорядку ДВНЗ «Придніпровський енергобудівний технікум» 6-годинним робочим днем для займаної ним посади викладача другої категорії порушено не було, оскільки такий робочий час передбачений Законом України «Про вищу освіту» та не суперечить КЗпП України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко