Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Гончара В. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому зазначав, що 19 травня 2008 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір позики на суму 1 100 доларів США, яку позичальник зобов'язувався повернути у термін до 19 червня 2008 року, що підтверджується відповідною розпискою від 19 травня 2008 року. Грошові кошти ОСОБА_4 отримав у борг в інтересах сім'ї, зобов'язання за договором позики у встановлений строк не виконав.

За умовами договору відповідач у разі прострочення повернення боргу зобов'язувався сплачувати пеню у розмірі 5 % від суми боргу за кожен день прострочки, компенсувати моральну шкоду у сумі 3 тис. грн та у разі звернення до суду з позовом компенсувати витрати на правову допомогу в розмірі 5 тис. грн.

Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням уточнень, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 293 523 грн 37 коп., із яких: 14 424 грн 07 коп. - сума основного боргу; 7 860 грн 02 коп. - проценти за користування позикою за період з 19 травня 2008 року до 01 липня 2010 року, 263 239 грн 28 коп. - пеня за 12 місяців з дня пред'явлення позову, 3 тис. грн - моральна шкода, 5 тис. грн - витрати, понесені на правову допомогу, а також стягнути судові витрати у справі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 153 903 грн 60 коп., яка складається із: 14 424 грн - сума основного боргу за договором позики, 7 860 грн 02 коп. - проценти за договором позики та 131 619 грн 64 коп. - пеня.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2 519 грн 58 коп.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 572 грн 35 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення у частині стягнення процентів та пені просить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що відповідач, отримавши від позивача у позику грошові кошти, взятого на себе зобов'язання із повернення коштів не виконав, тому сума боргу має бути повернута з урахуванням процентів за користування позикою та пені.

Зменшуючи розмір пені до 131 619 грн 64 коп., суд, посилаючись на приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України, виходив із того, що зазначена позивачем сума пені є завищеною.

Судові рішення в частині стягнення основної суми боргу та відмови в задоволенні іншої частини позову ніким не оскаржуються, тому на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції в цій частині не перевіряються.

У той же час у частині вирішення позову про стягнення пені повністю з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 19 травня 2008 року ОСОБА_4 склав розписку, згідно з якою у ОСОБА_3 отримав у позику 1 100 доларів США, які зобов'язувався повернути у термін до 19 червня 2008 року та у разі прострочення повернення боргу сплатити пеню у розмірі 5 % від суми боргу за кожен день прострочки, компенсувати моральну шкоду у сумі 3 тис. грн та у разі звернення до суду з позовом компенсувати витрати на правову допомогу в розмірі 5 тис. грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконав, тому, посилаючись на приписи ст. ст. 1046-1050 ЦК України, просив задовольнити позов, стягнувши суму позики з урахуванням штрафних санкцій солідарно з відповідачів.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди обґрунтовано виходили із того, що ОСОБА_4, отримавши від позивача у позику грошові кошти, взятого на себе зобов'язання із повернення коштів у визначений строк не виконав, у зв'язку із чим у позивача виникло право на повернення всієї суми позики з урахуванням штрафних санкцій.

У той же час не можна погодитись з висновками судів щодо визначення суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторі у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов'язання.

Так, із доданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики вбачається, що розмір пені за порушення строків виконання зобов'язань за договором, становить 263 239 грн 28 коп., який був розрахований за період з 20 червня 2008 року по 21 серпня 2014 року (а. с. 236-237, т. 1).

Разом із тим, встановивши, що сума основного боргу складає 14 424 грн, суди на порушення приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України належної оцінки цій обставині не надали та стягнули з відповідача 131 619 грн 64 коп. пені, що не співмірно із сумою основного боргу.

З огляду на зазначене ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення спору про стягнення пені підлягають зміні, внаслідок чого сума стягнутої із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пені підлягає зменшенню до 14 424 грн.

Висновки судів в частині вирішення позову про стягнення процентів за користування позикою ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи, доводи касаційної скарги в цій частині не спростовують законність та обґрунтованість ухвалених в цій частині судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року в частині вирішення спору про стягнення пені змінити, зменшивши суму стягнутої із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пені до 14 424 грн.

Судові рішення в частині вирішення спору про стягнення процентів за користування позикою залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко