У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - відділ Держземагенства у Броварському районі Київської області, про визнання права власності на частину жилого будинку у порядку спадкування за законом, визнання незаконними рішень селищної ради та недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що після смерті її батька, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі жилий будинок, розташований по АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги після його смерті були: вона, її брат - ОСОБА_11 та сестра - ОСОБА_12 Вона та її брат прийняли спадщину в установленому законом порядку. 8 жовтня 1981 року їм видано свідоцтво про право на спадщину за законом на жилий будинок. Їх сестра спадщину після смерті батька не прийняла.

Її брат ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, його спадкоємцями стали: ОСОБА_9 (дружина), ОСОБА_8 (дочка) та ОСОБА_7 (дочка).

Рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 19 січня 2010 року ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою. Рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 7 жовтня 2010 року затверджено проекти землеустрою та передано ОСОБА_8 та ОСОБА_7 земельні ділянки площею 0,15 га кожній, а рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 25 листопада 2011 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0828 га. На підставі вказаних рішень селищної ради були виготовлені, зареєстровані та видані відповідачам державні акти на право власності на земельні ділянки.

Позивач ОСОБА_6 вважаючи, що вказані вище рішення селищної ради порушують її права як спадкоємця за законом, власника частини будинку та користувача земельної ділянки, просила визнати їх незаконними, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, що були видані на підставі вказаних рішень, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного вище жилого будинку у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2013 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано право власності у порядку спадкування за законом за ОСОБА_6 на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1, загальною площею 57,6 кв. м., житловою площею 39,0 кв. м, з відповідними надвірними будівлями та спорудами, а саме: сарай - Б, погріб - В, вбиральню - Г, колодязь - К, огорожу N, після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним рішення Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 19 січня 2010 року № 505 про надання ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою.

Визнано недійсним рішення Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області 8 сесії 6 скликання від 25 листопада 2011 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка була надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передання у власність земельної ділянки для будівництва ОСОБА_9 площею 0,0828 га по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним рішення Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області 31 сесії 5 скликання № 615 від 7 жовтня 2010 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка була надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та передання у власність земельної ділянки для будівництва ОСОБА_7 площею 0,1500 га по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним рішення Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області 31 сесії 5 скликання № 615 від 7 жовтня 2010 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка була надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та передання у власність земельної ділянки для будівництва ОСОБА_8 площею 0,1500 га по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 10 квітня 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0828 га для індивідуального житлового будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 Броварського району Київської області, виданий на ім'я ОСОБА_9.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 від 9 грудня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для індивідуального житлового будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 Броварського району Київської області, виданий на ім'я ОСОБА_7

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_3 від 9 грудня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для індивідуального житлового будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_8.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 січня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просила скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення апеляційного суду Київської області від 29 січня 2014 року скасовано, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2013 року залишено в силі.

У лютому 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 звернулися із заявою про перегляд вищезазначеної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року справу допущено до провадження Верховного Суду України, у порядку гл. 3 розд. V ЦПК України.

Постановою Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року заяву ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8задоволено, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

За змістом ст. 525, ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин)прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття - дня смерті спадкодавця.

Разом з тим згідно із ч. 1 ст. 563 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі смерті члена колгоспного двору спадкування майна двору не відкривається.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69).

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_6 - ОСОБА_10 Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі жилий будинок АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги після його смерті є: ОСОБА_6, її брат - ОСОБА_11 та сестра - ОСОБА_12 Позивачка та її брат прийняли спадщину в установленому законом порядку. ОСОБА_12 спадщину після смерті батька не прийняла.

8 жовтня 1981 року ОСОБА_6 та ОСОБА_11 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на жилий будинок, у якому не вказано точної адреси цього будинку, а зазначено про належність цього будинку ОСОБА_10, відповідно до запису в погосподарській книзі № 1876.

Згідно з цим записом ОСОБА_10 належав будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 11 жовтня 2013 року у зв'язку з упорядкуванням адресного господарства селища (без прийняття відповідного рішення) відбулася зміна поштової адреси на АДРЕСА_1.

З моменту будівництва жилого будинку за життя батька, з 1956 року, до цього часу його площа не змінювалась, перепланувань не відбувалось. Проте відповідно до свідоцтва про право на спадщину жила площа будинку становить 42 кв. м, що не відповідає даним технічної інвентаризації, згідно з якою вона складає 39 кв. м.

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, його спадкоємцями стали: ОСОБА_9 (дружина), ОСОБА_8 (дочка) та ОСОБА_7 (дочка).

Рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 19 січня 2010 року ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою. Рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 7 жовтня 2010 року затверджено проекти землеустрою та передано ОСОБА_8 та ОСОБА_7 земельні ділянки площею 0,15 га кожній, а рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 25 листопада 2011 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0828 га. На підставі вказаних рішень селищної ради були виготовлені, зареєстровані та видані відповідачам державні акти на право власності на земельні ділянки.

Відповідно до рішення реєстратора про відмову в реєстрації від 1 жовтня 2012 року ОСОБА_6 відмовлено в реєстрації дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в указаному свідоцтві не вказано точної адреси жилого будинку, а саме назви вулиці та номера будинку, а також не збігається розмір жилої площі будинку.

Крім того, згідно із записом № 1876 у погосподарській книзі виконавчого комітету Великодимерської сільської ради народних депутатів станом на 1 січня 1980 року господарство відносилось до суспільної групи робітників.

Відповідно до запису № 2057 у погосподарській книзі виконавчого комітету Великодимерськоїсільської ради народних депутатів станом на 1 січня 1991 року господарство відносилось до суспільної групи робітників і членами господарства були: ОСОБА_11, як голова сім'ї, ОСОБА_9, як його дружина, ОСОБА_14 і ОСОБА_8 як його дочки.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 8 жовтня 1981 рокуспірний жилий будинок розташовано на земельній ділянці радгоспного фонду радгоспу «В. Димерський»(а. с. 18, т. 1). Крім того, зазначено, що ОСОБА_11 проживає в «с. В. Димерка» Броварського району Київської області.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суди дійшли суперечливих висновків про належність господарства до колгоспного двору та застосування при цьому до спірних правовідносин законодавства, чинного в 1981 році, а не станом на 15 квітня 1991 року, і не з'ясували питання щодо обґрунтованості зарахування господарства до зазначеної суспільної групи, хоча правильність цього зарахування та оцінка відомостей, зазначених у записах № 1876 і № 2057 погосподарської книги виконавчого комітету Великодимерськоїсільської ради народних депутатів, мають значення для вирішення питання, яке саме законодавство підлягає застосуванню до спірних правовідносин (спадкове законодавство, чинне станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, чи законодавство про право на частку в майні колгоспного двору в редакції, чинній станом на 15 квітня 1991 року).

Крім того, вирішення питання, який саме земельний кодекс (ЗК УРСР у редакції, чинній станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, чи ЗК України у редакції, чинній станом на 15 квітня 1991 року) слід застосовувати до спірних правовідносин, залежить від установлення судом дати набуття права ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на спірний будинок, що в свою чергу залежить від правильності зарахування господарства до відповідної суспільної групи.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Київської області від 29 січня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Г.В. Юровська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: