Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» та ОСОБА_4 про припинення договору поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 лютого 2008 року між останнім та відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є позивач, було укладено договір № 049-2008-298, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 28 000 доларів США зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом терміном до 10 лютого 2038 року. На забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ним та ВАТ Універсал Банк» було укладено договір поруки № 049-2008-298-Р/1. 19 березня 2010 року ПАТ «Універсал Банк» надіслало йому повідомлення про те, що позичальник не сплачує заборгованість за кредитом та процентами та просило повернути суму наданого кредиту з процентами за користування ним у розмірі 28 526 доларів 73 центи США. З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_4 перестав сплачувати кредит починаючи з 09 жовтня 2009 року, з цього часу у відповідача виникло право вимоги на повернення кредиту. Посилаючись на те, що ПАТ «Універсал Банк» протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, просив визнати договір поруки припиненим.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 серпня 2013 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повністю не відповідають.

Встановлено, що 28 лютого 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4 було укладено договір № 049-2008-298, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 28 000 доларів США зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитними коштами терміном до 10 лютого 2038 року (а. с. 5-9).

На забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору того ж дня між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 049-2008-298-Р/1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і ОСОБА_4 за всіма зобов'язанням, що випливають із кредитного договору від 28 лютого 2008 року № 049-2008-298 (а. с. 10-11).

Відповідно до п. 4.2 договору поруки порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечуються порукою.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк 09 жовтня 2009 року надіслав поручителю повідомлення-вимогу про повернення простроченої заборгованості від 19 березня 2010 року № 0491212, у випадку невиконання якої термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги (а. с. 17).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що порука не припинилася, оскільки умовами договору поруки встановлено, що вона припиняється повним виконанням зобов'язань за кредитним договором.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843292/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Зазначений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-125цс14 та від 08 жовтня 2014 року в справі № 6-128цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3428/ed_2015_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> (зі змінами та доповненнями) мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не з'ясували фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не визначилися з моментом настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором, не перевірили, чи банк не скористався своїм правом на повернення кредиту достроково, у зв'язку з чим строк виконання основного зобов'язання змінився, ураховуючи те, що саме з цього часу необхідно обчислювати строк звернення до поручителя відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, внаслідок чого дійшов передчасного висновку, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором та договором поруки встановлено до 10 лютого 2038 року, тобто строк дії договорів не закінчено, а тому підстав для застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 серпня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак