Справа № 463/297/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/7465/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Мусіної Т.Г.

секретар Симець В.І.

з участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

представника ОСОБА_6 ОСОБА_7

відповідача ОСОБА_8

представника третьої особи ОСОБА_9 ОСОБА_2,

представника третьої особи Львівської міської ради ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 2 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_8, третіх осіб Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, ОКП ЛОР "БТІ та ЕО", ОСОБА_13, ОСОБА_9 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 звернулись в суд з указаним позовом до відповідачів Реєстраційної служби ЛМУЮ, ОСОБА_8 про скасування державної реєстрації права власності. Заявою від 24.03.2015 року позовні вимоги уточнили та в кінцевому просили скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №3995273 від 16.07.2013 року, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.07.2013 року реєстраційний номер 2014020 про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Львів, вул. Л.Толстого, 19

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 2 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі. Вважають його незаконним та необґрунтованим, з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи, неправильного дослідження та оцінки доказів, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Мотивують тим, що 16 липня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ЛМУЮ на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.11.2012 року, прийнято рішення про державну реєстрацію за гр. ОСОБА_8 право власності на житловий будинок по вул. Л.Толстого, 19 у м. Львові, тоді як за вищевказаним судовим рішенням встановлено факт, що багатоквартирний будинок №19 на вул. Л.Толстого у м. Львові є обєктом нерухомого майна будинковолодіння, що складається із двох окремих будинків, позначених під літ. А-1 та А-2 в інвентаризаційній справі на будинковолодіння розташованих на одній земельній ділянці під одним порядковим номером. Встановлено факт, що квартира №5 у багатоквартирному будинку №19 на вул. Л.Толстого у м. Львові є одноквартирним житловим будинком, позначеним під літ. А-1 в інвентаризаційній справі на будинковолодіння».

З наведеного убачається, що державний реєстратор провів державну реєстрацію з порушенням закону, оскільки вказане судове рішення від 12.11.2012 року встановлює факти, які не повязані з визнанням чи встановленням за ОСОБА_8 право власності на будинок.

Окрім того, вказують на те, що при прийнятті оспорюваного рішення судом не надано належної оцінки тому факту, що на момент прийняття державним реєстратором спірного Рішення №3995273 від 16.07.2013 року будинок по вул. Л.Толстого, 19 у м. Львові в цілому ще з 28 лютого 2005 року зареєстрований на праві власності за територіальною громадою в особі Львівської міської ради, а тому реєструвати право на будинок, коли будинок вже в цілому зареєстрований без попереднього виділення частини обєкту в окремий обєкт є фактично позбавлення частини власності без згоди власника.

При розгляді справи за апеляційною скаргою присутні особи, що подали апеляційну скаргу та присутні їх представники таку підтримали.

Аналогічну позицію висловив представник третьої особи Львівської міської ради та представник третьої особи ОСОБА_15

Відповідач ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечив. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вирішуючи питання щодо проведення реєстрації права власності на будинок діяв законно. Вважає, що права та законні інтереси позивачів не порушуються, оскільки їх квартири розташовані в окремо стоячому будинку. Рішенням суду, на підставі якого проведена державна реєстрація встановило юридичний факт, що приналежна йому квартира АДРЕСА_1 у Львові розташована в окремому будинку, спільного з будинком в якому є квартири позивачів нічого немає. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи, про що до справи долучені відповідні розписки, причини своєї неявки суду не повідомили, а тому з врахуванням вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає продовжувати розгляд справи у відсутності учасників , які не з»явились .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у позові позивачам, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» (ст. 1 Закону).

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 1 ст. 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це - офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що наказом за №2282-Ж-Л від 20.12.2010р., виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради за ОСОБА_8 оформлено право приватної власності в цілому на двокімнатну квартиру №5 у будинку №19 на вулиці Л. Толстого у м. Львові , про що вилано відповідне Свідоцтво про право власності 20 грудня 2010 року (а.с.55, 57 ).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2012 року за позовом ОСОБА_8 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», яке за даними матеріалів справи не оскаржувалось і вступило в законну силу - встановлено юридичний факт в порядку окремого провадження, що багатоквартирний будинок №19 на вул. Л. Толстого у м. Львові є об»єктом нерухомого майна будинковолодінням, що складається із двох окремих будинків,позначених під літерами «А-1» та «А-2» в інвентаризаційній справі, розташованих на одній земельній ділянці під одним порядковим номером. Цим рішенням встановлено, що квартира №5 у багатоквартирному будинку №19 на вул. Л. Толстого у м. Львові є одноквартирним житловим будинком, позначеним під літерою «А-1» /А.с.9-11/.

На підставі цього судового рішення зареєстроване право власності відповідача ОСОБА_8 уже на будинок А-1 на вулиці Толстого 19.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №6264169 від 16.07.2013 на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16.11.2012 за ОСОБА_8 на праві приватної власності зареєстрований обєкт нерухомого майна житловий будинок (літ. А-1) по вул. Л. Толстого, 19 у м. Львові (а.с71).

Саме це рішення Державного реєстратора оспорюється позивачами у справі, як незаконне з наведенням відповідних цьому мотивів і інших вимог позивачами не заявлено, в тому числі вимог до відповідача фізичної особа та в тому числі вимог цивільно-правового характеру.

З посиланням на положення ч.3 ст. 61 ЦПК України яка регламентує, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А також на положення п. 5 ч. 1 ст. 19 Зазначеного вище Закону за яким державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у відповідача Державного реєстратора на підставі такого судового рішення провести відповідну державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_8 на будинок.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що у відповідності до вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як зазначено вище, позивачами заявлено єдину вимогу про визнання незаконним рішення Державного реєстратора від 16 липня 2013 року /а.с. 70 /.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції проаналізував дії зазначеного відповідача щодо відповідності таких вимогам відповідних нормативних актів, однак не врахував наступні положення закону.

З 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог п. 1 ч.2 ст. 17 КАСУ - юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно правові спори, зокрема:

спори фізичних чи юридичних осіб із суб»єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень /нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії /, дій чи бездіяльності.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у зв»язку з здійсненням суб»єктом власних повноважень владних управлінських функцій, оскільки позивачі доводять порушення вимог закону саме Державним реєстратором прав на нерухоме майно, а тому доводять незаконність Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 липня 2013 року на підставі зазначеного вище судового рішення, незважаючи на те, що іншим відповідачем у справі зазначено фізичну особу, до як якого вимог не заявлено.

У відповідності до роз»яснень, що у п. 8 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб»єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до абз. 2 п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» -- суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне /справи, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства/, по друге, суб»єктний склад такого спору/ однією із сторін у спорі, є як правило, фізична особа/.

За наведених обставин, наявність двох умов є визначальним для визначення підвідомчості спору загальному суду.

У позові, що розглядається, вимога про захист порушеного цивільного права позивачами не заявлена.

У відповідності до вимог ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207цього Кодексу.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі та вважає за необхідне розяснити позивачам право на звернення до адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.4 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 310, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 2 жовтня 2015 року скасувати.

Постановити ухвалу, якою провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_8, третіх осіб Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, ОКП ЛОР "БТІ та ЕО", ОСОБА_13, ОСОБА_9 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень закрити.

Розяснити позивачам право на звернення до адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя

Судді