АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Черненкової Л.А., Пономарь З.М.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, за участю третіх осіб: комунально житлово-експлуатаційного підприємства № 43, ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що з 2003 року вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1. Спільними зусиллями та коштами проводили ремонт у вказаній квартирі, придбавали необхідні будівельні матеріали та оплачували послуги будівельників. 05 липня 2013 року між ними укладено шлюб.

На підставі ордеру № 55 від 09 червня 2002 року її чоловік був вселений в квартиру АДРЕСА_1. Разом з чоловіком вони протягом дванадцяти років оплачували платежі по квартплаті та іншим комунальним послугам, вели з ним спільне господарство, займалися утриманням житла.

19 січня 2015 року її чоловік помер, після смерті якого, вона продовжує проживати у зазначеній квартирі та оплачувати комунальні послуги, оскільки іншого житла не має.

У зв'язку із викладеним, просить визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року визнано за ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с. а.с. 75-76).

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із заочним рішенням, ОСОБА_2 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити (а.с.108-109).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира була постійним та єдиним місцем проживання позивача, за собою остання не зберігала користування іншим житлом, в тому числі і отриманим внаслідок приватизації державного житлового фонду, вела спільне господарство з наймачем квартири ОСОБА_4, разом з чоловіком оплачувала платежі по квартплаті та іншим комунальним послугам за квартиру.

Проте з такими висновками суду погодитися не можливо з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 09 липня 2002 року померлому ОСОБА_4 виданий ордер на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1, у складі сім'ї з трьох осіб: померлого ОСОБА_4, дочки ОСОБА_2 та дружини ОСОБА_5

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2006 року ОСОБА_5 визнано такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою.

Відповідно до відомостей КП «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради, житловий будинок АДРЕСА_1 з 01 вересня 2014 року перебуває на балансі КП «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради. Згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради № 28/45 від 25 грудня 2013 року будинок переданий по акту приймання-передачі від КП «ЖЕП № 43».

З 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали у спірній квартирі, а 05 липня 2013 року зареєстрували шлюб.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 12 квітня 1985 № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз»яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Суд першої інстанції, в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, вирішуючи спір по суті позовних вимог, не перевіривши належним чином чи була спірна квартира постійним місцем її проживання, адже згідно відмітки в її паспорті, остання була зареєстрована починаючи з 1994 року і на час ухвалення рішення судом першої інстанції за адресою: АДРЕСА_2. Суд не з»ясував чи була між ними письмова угода на вселення позивача, не врахувавши, що позивач має інше житло, де і була зареєстрована відповідно до вимог чинного законодавства, у зв»язку із чим дійшов передчасного висновку про те, що позивач вселилась у спірну квартиру як член сім»ї наймача, та відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР набула прав та обовязків, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач без дотримання встановленого порядку вселилися в спірну квартиру, яка чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою відповідачу, яка починаючи з 2002 року постійно проживає в цій квартирі, тому у визнанні за нею права користування вказаною квартирою слід відмовити.

У зв'язку із зазначеними обставинами, встановленими у справі, колегія суддів вважає необхідним у відповідності до положень ст.309 ЦПК України рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, за участю третіх осіб: комунально житлово-експлуатаційного підприємства № 43, ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова