АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 214/1890/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/2618/К/15 суддя Мхітарян С.С.
Категорія 27 ( І ) Доповідач Л.В. Михайлів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Ляховської І,Є.,

секретар - Петренко К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення кредиту, відсотків за кредитним договором, пені та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредиту, відсотків за кредитним договором, пені та моральної шкоди, посилаючись на те, що згідно договору поруки №39-065/1 від 17.11.2008 року, він взяв на себе солідарне зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням відповідача за кредитним договором № 39-065 від 17.11.2008 року, укладеним між ВАТ «Банк»Денмарк» та ОСОБА_3, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 10 000 грн., з кінцевим терміном повернення 16.11.2010 року. У звязку із неналежним виконанням боржником взятих на себе грошових зобовязань, Банк звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з цивільним позовом до сторін по справі про стягнення на користь банку 7 034, 31 грн. 20.10.2010 року, вказані позовні вимоги Банку були задоволені повністю. Зазначене рішення набрало законної сили - 02.11.2010 року. 13.03.2015 року, на виконання рішення суду, було відкрито виконавче провадження №23164279, яке здійснюється Довгинцівським відділом ДВС КМУЮ. За результатами якого з пенсії позивача, спочатку було утримано 1135,77 грн., а пізніше ще 188,80 грн., отже неналежне виконання відповідачем зобовязань перед банком призвело до того, що ці обовязки виконуються за рахунок позивача, який є інвалідом 2 групи, непрацездатним, та не має інших доходів окрім пенсії по інвалідності. Відповідач своєю бездіяльністю створив критичну фінансову ситуацію для позивача, чим спричинив останньому моральну шкоду.

Враховуючи зазначене та після уточнення позовних вимог, у серпні 2015 року просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 1 324,57 грн., які станом на 26.08.2015 року були сплаченні позивачем на виконання обовязків відповідача за кредитним договором № 39-065 від 17.11.2008 року та моральну шкоду у розмірі 949 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню, за період з 13.03.2015 року по 26.08.2015 року включно, в розмірі 1 063,38 грн., так як на позивача, який виконав зобовязання переходять права кредитора.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1- відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким заявлений позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так апелянт зазначає, що суду першої інстанції розглянув позовну заяву без врахування заяви про збільшення позовних вимог. Крім того, на думку апелянта суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про те, що за відсутності повного виконання зобовязань, в межах суми стягнутої за судовим рішенням права кредитора до поручителя не надійшли. При цьому не врахувавши того, що з кредитного договору виникає багато окремих зобовязань: тіло кредиту, відсотки за його користуванням, пеня тощо., які нараховуються щомісячно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення вищезазначеним вимогам відповідає у повній мірі.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини по справі, дав їм належну оцінку і відповідно до норм матеріального та процесуального закону та обґрунтовано дійшов до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що 17.11.2008 року між ВАТ «Банк»Денмарк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 39-065, відповідно до умов якого останньому надано кредит у сумі 10 000 грн. з виплатою 28% річних, строком до 16.11.2010 року.

На забезпечення зобовязань відповідача за кредитним договором було укладено договір поруки № 39-065/1, згідно якого поручителем виступив ОСОБА_1

Згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2010 року за № 2-2887/10 було стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Демарк» заборгованість у сумі 7 034 грн. 31 коп., за неналежне виконання умов договору (а.с.12).

Ухвалюючи рішення по відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів, які б підтверджували виконання позивачем зобовязання боржника в повному обсязі, а отже і відсутності, у звязку із цим, права позивача звертатись з відповідною вимогою до боржника.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до поручителя переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 519 ЦК України первісний кредитор (кредитор за основним зобов'язанням) не втрачає правового зв'язку з боржником: він залишається відповідальним перед поручителем (новим кредитором) за недійсність переданої йому вимоги.

У порядку суброгації до поручителя переходять: 1) права кредитора, що випливають із основного зобов'язання; 2) права, що забезпечували виконання основного зобов'язання, до яких можна віднести неустойку, заставу, притримані, завдаток (у формі рухомого майна), поруку (якщо основне зобов'язання було забезпечене кількома поручителями) і гарантію (якщо в самій гарантії передбачено, що право вимоги кредитора (бенефіціара) до гаранта може передаватися іншим особам).

Крім прав, які отримує поручитель в порядку суброгації, за ним слід визнати самостійні права, що ґрунтуються на загальних положеннях цивільного законодавства: 1) право на отримання процентів за користування чужими грошовими коштами на суму, виплачену кредиторові (при забезпеченні грошових зобов'язань); 2) право на відшкодування збитків (шкоди) та/або стягнення неустойки. Підставою переходу прав кредитора до поручителя виступає виконання зобов'язання за боржника, з яким закон пов'язує перехід.

Керуючись ст. 543 ЦК України спів поручитель, що виконав зобов'язання боржника в повному обсязі має право звернутися з вимогою як до боржника, так і до будь-кого із інших спів поручителів, причому як до усіх разом, так і до кожного з них окремо, як в повному обсязі, так і частково, тільки тоді коли поручитель виконав зобовязання згідно ст. 556 ЦК України, тобто до поручителя який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі і ті, що забезпечують його виконання.

Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

За змістом вказаної норми право зворотної вимоги одного із солідарних боржників до інших виникає, коли такий боржник погасив борг повністю.

Вирізняльною ознакою регресного зобов'язання є його самостійний, незалежний від основного договору характер, а також те, що воно виникає лише після припинення основного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2015 року в межах виконавчого провадження №23164279 відкрито на виконання рішення суду, яке здійснюється Довгинцівським відділом ДВС КМУЮ з пенсії позивача, утримано 1135, 77 грн. та зазначено, що залишок боргу складає 6 088, 88 грн.(а.с.13-14) Пізніше, чотирма платежами по 47,20 грн. було додатково утримано 188,80 грн.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, відхиляючи при цьому доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не виконав у повному обсязі зобовязання за кредитним договором № 39-065 від 17.11.2008 року, отже і не отримав, у звязку із чим право зворотної вимоги

Крім того, згідно листа ПАТ «Банк «Демарк» від 09.08.20105 року, який був направлений на виконання ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.08.2015 року про витребування доказів вбачається, що на виконання рішення суду, станом на 11.08.2015 рік відповідачам ОСОБА_3 сплачена заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 5 230, 87 грн. (а.с.53).

Зазначене також підтверджується довідкою ПФУ України в Дніпропетровській області від 16.07.2015 року, з якої вбачається що з пенсії ОСОБА_3 у період з 01.01.2012 року по 01.07.2015 рік було утримано 6 721,72 грн. на користь ПАТ «Банк «Демарк», в рамках виконавчого провадження № 25927495 від 17.05.2011 року та зазначено, що станом на 01.08.2015 рік заборгованість по вказаному провадженню відсутня.

Враховуючи зазначене колегія суддів не вбачає підстав для і задоволення позову ОСОБА_1, в частині відшкодування на його користь моральної шкоди.

При цьому колегія суддів враховує і те, що укладаючи договір поруки та підписуючи його ОСОБА_6 погодився з його умовами, а саме з тим що він бере нести солідарну з боржником відповідальність за неналежне виконання останнім взятих на себе зобовязань.

А отже настання несприятливих для себе наслідків, про можливість настання яких поручитель знав, не може слугувати правовою підставою для стягнення на свою користь моральної шкоди.

Порушення судом норм процесуального права на які посилається представник позивача не можуть бути підставою для скасування рішення районного суду згідно ч.3 ст. 309 ЦПК України, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права і не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Саксаганського суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2015 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_7