У х в а л а

2 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Григор'євої Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року, 17 лютого 2014 року, 14 липня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року, клопотання про поновлення строку для подання вказаної заяви в частині оскарження ухвал суду касаційної інстанції від 5 лютого 2014 року і 17 лютого 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») задоволено: стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Родовід Банк» 2 млн 689 тис. 525 грн 24 коп. заборгованості за кредитним договором. У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на: квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2; автомобіль марки Lend Rover, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, - шляхом реалізації вказаного майна на прилюдних торгах. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Родовід Банк» 2 млн 11 тис. 408 грн 52 коп. заборгованості за кредитним договором. У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на: квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2; автомобіль марки Lend Rover, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, - шляхом реалізації вказаного майна на прилюдних торгах. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 у цій справі відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року залишено без змін.

18 червня 2015 року ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_4, звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини шостої статті 38, статей 39, 43 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, заявник посилається на дві ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 27 травня і 10 червня 2015 року.

Водночас заявник порушує питання про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень суду касаційної інстанції від 5 лютого і 17 лютого 2014 року, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Зазначене клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Частиною четвертою статті 356 ЦПК України передбачено, що в разі пропущення строку, встановленого частинами першою - третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Відповідно до положень статті 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Оскільки ОСОБА_4 подано заяву про перегляд судових рішень суду касаційної інстанції, які ухвалено 5 і 17 лютого 2014 року, тобто після спливу річного строку з дня ухвалення судових рішень, про перегляд яких подано заяву, то правові підстави для задоволення клопотання щодо поновлення строку для подання заяви про перегляд зазначених судових рішень відсутні.

Перевіривши наведені в заяві доводи в частині перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 14 липня 2014 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та залишаючи без змін рішення апеляційного суду, касаційний суд погодився з його висновком про те, що порушення позичальником ОСОБА_5 та майновим поручителем ОСОБА_6 умов кредитного договору призвело до утворення кредитної заборгованості, а тому суд правильно визначив суму заборгованості із зазначенням її складових, правомірно стягнув цю суму з відповідачів та в рахунок її погашення звернув стягнення на майно, яке було передано в іпотеку.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року (6-5253св15), наданій заявником для порівняння, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, у рахунок погашення якої банк має право звернути стягнення на іпотечне майно.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року (6-5885св15), також наданій заявником для порівняння, касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що через порушення боржником основного зобов'язання банк в силу статей 33, 39 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2014 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 27 травня і 10 червня 2015 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2014 року необхідно відмовити.

Керуючись статтею 72, частинами першою, четвертою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_8, про поновлення строку для подання заяви в частині перегляду Верховним Судом України ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року і 17 лютого 2014 року відмовити.

Подану заяву в частині перегляду зазначених судових рішень залишити без розгляду.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою ОСОБА_4 в частині перегляду Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Л.І. Григор'єва

Я.М. Романюк