АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2883/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( далі ПАТ КБ «Приватбанк», Банк ), ОСОБА_7, треті особи: нотаріус Маньківського районного нотаріального округу ОСОБА_8, Служба у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації про визнання договору іпотеки недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_7 про визнання договору іпотеки недійсним, посилаючись на те, що 18 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та батьком позивача ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № CSMWGA, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 70 000 грн.

З метою забезпечення зобовязань позичальника, 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передав в іпотеку, належний йому на праві власності житловий будинок з прибудовами, загальною площею 102,5 кв.м. та житловою площею 51,9 кв.м., який розташований за адресою: Черкаська обл.., Маньківський р-н, с. Дзензелівка, вул. Суворова, 14. Зазначений договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу ОСОБА_8, за реєстраційним № 632.

ОСОБА_6 вказав, що будучи на момент укладення договору іпотеки неповнолітнім, мав право користуватися вказаним будинком, який був постійним і єдиним місцем його проживання, в звязку з чим для укладення договорів іпотеки необхідна була згода органу опіки та піклування, якої надано не було.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_6 просив суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу ОСОБА_8, за реєстраційним №632, відповідно до якого ОСОБА_7 передав в іпотеку будинок за адресою: Черкаська обл., Маньківський р-н, с. Дзензелівка, вул. Суворова, 14.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 18 лютого 2008 року між Закритим акціонерними товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_7

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати як таке, що ухвалене внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Банк просить ухвалити нове рішення, яким відмовити в позовних вимогах ОСОБА_6

Заслухавши представника Банку, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що договір іпотеки є недійсним, оскільки позивач, будучи на момент укладення договору іпотеки неповнолітнім, мав право користуватися будинком, що став предметом іпотеки, який був постійним і єдиним місцем його проживання, в звязку з чим для укладення договору іпотеки необхідна була згода органу опіки та піклування, якої надано не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як видно з матеріалів справи 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № CSMWGA, відповідно до якого Банк надав кредит позичальнику у розмірі 70 000 грн. З метою забезпечення даного зобовязання 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передав в іпотеку, належний йому на праві власності житловий будинок з прибудовами, загальною площею 102,5 кв.м., та житловою площею 51,9 кв.м., який розташований за адресою: Черкаська область, Маньківський р-н, с. Дзензелівка, вул. Суворова, 14. Зазначений договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу ОСОБА_8, за реєстраційним № 632.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Дзензелівської сільської ради № 699 від 15 жовтня 2014 року житловий будинок по вулиці Суворова, 18 власником якого є ОСОБА_7 з 16.09.1998 року, мав номери 14 та 22.

Погосподарською книгою № 6 на 2006-2010 роки та довідкою, виданою виконавчим комітетом Дзензелівської сільської ради № 644 від 25.09.2014 року підтверджується, що ОСОБА_6 є сином ОСОБА_7 і дійсно був зареєстрований і проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16 вересня 1998 року по 26 серпня 2008 року та з 08 серпня 2013 року по 30 серпня 2013 року.

Таким чином на момент укладення договору іпотеки від 18 лютого 2008 року позивач ОСОБА_6 проживав у вказаному житловому будинку разом з батьками та братом ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дзензелівської сільської ради від 24 січня 2008 року № 15 надано дозвіл ОСОБА_7 на іпотеку житлового будинку, що знаходиться по вул. Суворова, 18 в селі Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області.

Вказане рішення виконавчого комітету про надання дозволу на передачу будинку в іпотеку стосується лише ОСОБА_9, а не позивача ОСОБА_6

Частиною 2 статті 177 СК України передбачено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 17, ч.ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції, чинній на момент виникнення вказаних правовідносин) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (в редакції, чинній на момент виникнення вказаних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення право чинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

На підставі приведених вище норм необхідно прийти до висновку, що захист прав неповнолітніх дітей є одним з пріоритетних завдань органу опіки та піклування. Для реалізації цього завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час вчинення право чинів щодо нерухомого майна, право власності на яке, або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів.

Такого дозволу на передачу будинку в іпотеку стосовно ОСОБА_6 не надавалось.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком районного суду про недійсність спірного договору іпотеки, як такого, що не відповідає вимогам статті 203 ЦК України і порушує майнові права неповнолітньої дитини.

Що стосується посилання Банку в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності, то колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач звертався з відповідною заявою в суді першої інстанції до ухвалення рішення, як це передбачено ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Крім того, статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_6 дізнався про існування оспорюваного договору іпотеки з листа від 21.08.2014 року за № 30.1.0.0/2 627 направленого Банком з вимогою добровільно звільнити житловий будинок, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Маньківський район, с. Дзензелівка, вул. Суворова, 14, де зараз він і проживає.

Таким чином, враховуючи визначений статтею 257 ЦК України трирічний термін позовної давності, необхідно прийти до висновку, що при звернені до суду позивачем не було пропущено строк позовної давності.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Підстав для скасування або зміни рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :