Справа № 300/447/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 15 жовтня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «7П Плай» до ОСОБА_2 про виселення,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «7П Плай» (далі по тексту ТзОВ «7П Плай») звернулося до Воловецького районного суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення.

Позов обґрунтовано тим, що 04.05.2004 року між ТзОВ «Плай» та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу будинок за адресою: Закарпатська область, смт.Воловець, вул.Шевченка, 14 для організації в ньому виробництва. В свою чергу ОСОБА_2 повинен був організувати в ньому виробництво по художній обробці деревини, обладнати його необхідним виробничим обладнанням, проводити поточний ремонт приміщень та організувати охорону будівлі. Прибутки від діяльності виробництва розподіляються порівну. Строк дії даного договору складав 10 років та закінчився 05.05.2014 року.

На вимоги про необхідність звільнення займаного приміщення ОСОБА_2 не реагує і на даний момент використовує приміщення безпідставно. Крім того, наразі ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність та не являється підприємцем.

На підставі наведеного, посилаючись на ст.ст.386, 387, 1212, 1213 ЦК України, просив суд виселити ОСОБА_2 з будинку за адресою смт. Воловець, вул. Шевечнка, 14.

Рішенням Воловецького районного суду від 15.10.2015 року даний позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_2 звільнити займане ним приміщення за адресою смт. Воловець, вул. Шевечнка, 14.

Не погоджуючись з даним рішенням представник ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що між сторонами існують договірні правовідносини, а тому ст. 1212 ЦК України не підлягає застосуванню до даних відносин.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, заслухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як розяснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК (статті 224 - 226 ЦПК - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Всупереч вищевказаному, суд першої інстанції в мотивувальній частині свого рішення не вказав конкретної норми матеріального права на підставі якої він дійшов висновку про задоволення позову, що свідчить про невідповідність такого рішення приписам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, у звязку з чим таке судове рішення не може залишатися в силі.

Як вбачається з матеріалів справи 04.05.2004 року між ТзОВ «7П Плай» та підприємцем ОСОБА_2 укладено договір про організацію спільного виробництва по художній обробці деревини, згідно умов якого ТзОВ «7П Плай» виділяє під виробництво будинок по вул.Шевченка, 14 в смт. Воловець, а ОСОБА_2: а) організовує виробництво по художній обробці деревини, обладнує необхідним виробничими обладнанням; б) проводить поточний ремонт приміщень, організовує охорону і несе відповідальність за технічний стан приміщень; в) складає кошторис по організації виробництва і погоджує його з ТзОВ «7П Плай». Термін дії даного договору становить 10 років. (а.с.8).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 26.05.2003 між ТзОВ «7П Плай» та громадянином ОСОБА_2 укладено, угоду відповідно до якої ОСОБА_2 передано в оренду частину території приміщення по вул. Шевченка 14, яке належить 7П «Плай» (180 кв.м.) для організації виробництва по металообробці і деревообробці, а також території для складання матеріалів, а ОСОБА_2 за власні кошти буде здійснювати капітальний та поточний ремонт; організовує виробництво по металообробці і деревообробці; забезпечує охорону будинку і прилеглу територію, підтримує будинок у належному станію; позачергово за плату виконує всі замовлення 7П «Плай». Термін дії оренди складає 20 років (а.с.28).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичний осіб та фізичних осіб-підприємців 09.07.2014 року припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (а.с.9, 10).

Таким чином правовідносини між сторонами виникли на підставу укладеного договору про спільну діяльність. Дані правовідносини, в тому числі й наслідки припинення такого договору врегульовані Главою 77 ЦК України.

Тобто, договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України (на яку посилається позивач як на підставу свого позову). Така ж правова позиція викладена в Постанові ВСУ №6-88цс13 від 02.10.2013 року.

Що стосується послання позивача на ст.ст. 387, 388 ЦК України, то такі також є безпідставними, оскільки позивачем предявлено не віндикаційний позов про захист права власності, а вимогу про виселення, яка взагалі є категорією житлового права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, а відтак у задоволенні даного позову слід відмовити.

З таких обставин, рішення суду першої інстанції, згідно приписів п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 267,31 грн. понесений останнім за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.88, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Воловецького районного суду від 15 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «7П Плай» до ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «7П Плай» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) гривень 31 (тридцять одна) копійка.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді