Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/792/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 20 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Якухно О.М., Широкової Л.В.

при секретарі судового засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 31 липня 2015 року недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2015 року

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 31 липня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку 12 по провулку Шкільному в с.Зарічани Житомирського району Житомирської області. Відповідно до пункту 2.1. зазначеного договору ОСОБА_2 сплатила позивачу 18880, 00 грн., а решту суми 160000,00 грн. зобовязалася сплатити до 01 лютого 2015 року. Проте до обумовленої дати відповідачка умови договору не виконала, тому ОСОБА_1 звернувся до суду та просив визнати даний договір недійсним, виходячи із положень ч.5 ст.203 ЦК України.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду 1-ї інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 31 липня 2013 року укладено договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку № 12 по пров.Шкільному в с.Зарічани Житомирського району разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (а.с.6). Даний будинок належав ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 2-615 від 04.10.2010 року (а.с. 8), а земельна ділянка на праві приватної власності відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯМ №342127 від 25.04.2012 року (а.с. 7).

Відповідно до пункту 2.1. договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року продаж частини житлового будинку здійснено за суму 178880,00 грн. та обумовлено порядок розрахунків, а саме: при укладенні договору Покупець сплачує Продавцеві 18880,00 грн., а решту суми 160000,00 грн. Покупець зобовязується сплатити Продавцеві чи його представнику до 01 лютого 2015 року (а.с.6).

В пукті 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Статтею 203 ЦК України визначено перелік умов чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

На момент укладення договору купівлі-продажу сторони дійшли згоди щодо усіх пунктів правочину, підписали його та посвідчили нотаріально.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що при укладенні договору купівлі-продажу частини будинку відповідачка не мала наміру на реальне настання правових наслідків, проте на підтвердження цього не надав суду належних доказів всупереч вимогам ст.60 ЦПК України. Крім того дані обставини спростовуються матеріалами справи, зокрема, відповідно до абзацу 2 п.2.1. договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року підписання цього договору Продавцем є підтвердженням факту одержання ним від Покупця 18880,00 грн. як часткової оплати за продану частину житлового будинку (а.с.6), що свідчить про намір ОСОБА_2 виконати зобовязання за даним правочином.

Невиконання пункту договору щодо передачі 160000,00 грн. в обумовлений строк саме по собі є порушенням істотних умов договору, що є підставою для його розірвання, виходячи із положень абзацу 2 ч.2 ст.651 ЦК України, яка передбачає, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок

завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того,

на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: