У х в а л а

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу запозовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2005 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений у простій письмовій формі 10 лютого 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнати за ним право власності на цей житловий будинок, посилаючись на ті обставини, що цей договір не був нотаріально посвідчений.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, правильно встановив обставини справи про те, що 10 лютого 1999 року між сторонами укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_4 придбав будинок за ціною 10 000 грн, які передав відповідачці, а вона їх отримала під час підписання договору та передала технічний паспорт та сам будинок позивачу, виїхала з нього, а позивач з квітня 1999 року почав у ньому проживати, однак в подальшому відповідачка відмовилась нотаріально посвідчити договір.

Ураховуючи, що сторони узгодили усі істотні умови договору та виконали його, а відповідачка ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що є підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним за вимогою покупця на підставі ст. 47 ЦК УРСР та задоволення позову.

Помилкове посилання судом першої інстанції на ст. 220 ЦК України 2004 року, яка не підлягає застосуванню в даному випадку, не впливає на правильність судового рішення та висновок суду про задоволення позову.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань (ч. 2 ст. 337 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2005 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2005 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

Д.О. Остапчук

В.О.Савченко