Провадження № 22ц/784/2832/15 Суддя першої інстанції Вострікова Л.В.
Справа№473/4992/13-ц
Категорія 48 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Самчишиної Н.В., Шолох З.Л.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 Ека, в інтересах якої діє ОСОБА_2, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_3 Екі до ОСОБА_4, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, відділу РАЦС м. Зугдіді ОСОБА_5, управління державної міграційної служби в Миколаївській області, відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області про визнання недійсним свідоцтва про укладення шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

28 жовтня 2013 року громадянка ОСОБА_5 ОСОБА_3 Ека звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про шлюб, укладеного між відповідачкою та її чоловіком ОСОБА_3.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 11 січня 1989 року по теперішній час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Шлюб було зареєстровано в Зугдідському відділі ЗАЦС республіки ОСОБА_5.

В вересні 2013 року їй стало відомо, що ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, де зазначала, що 4 квітня 1995 року в відділі РАЦС м. Зугдіді республіки Грузія вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, який на час звернення до суду було розірвано, та просила поділити придбане ними у шлюбі спільне майно.

Проте, за даними РАЦС м. Зугдіді шлюб між відповідачкою та ОСОБА_3 не укладався, а відтак свідоцтво про реєстрацію такого шлюбу є недійсним.

Оскільки правові наслідки щодо поділу майна подружжя, повязані з укладенням шлюбу, суттєво впливають на її майнові права та інтереси, як дружини ОСОБА_3, позивачка просила суд визнати видане 4 квітня 1995 року відділом РАЦС м. Зугдіді ОСОБА_5 свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним.

Відповідачка визнала позовні вимоги, та третя особа ОСОБА_3 проти задоволення позову не заперечував.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки - ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки реєстрація шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не відбулася, то неможливо визнати свідоцтво про реєстрацію шлюбу недійсним. При цьому районний суд послався на розяснення, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема, не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, постільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи 11 січня 1989 року Ека Сичинова та ОСОБА_3 Мурман уклали та зареєстрували між собою шлюб, за яким подружжю присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а.с. 9).

За даними Вознесенського районного відділу УДМС України в Миколаївській області ОСОБА_3, який проживав у м. Вознесенську 17 червня 1989 року звернувся з заявою до зазначеного відділу з проханням видати йому новий паспорт у звязку з втратою паспорту, виданого Калиновським РВВС м. Тбилиси 23 червня 1986 року. Останньому був виданий паспорт, який в подальшому 4 жовтня 1999 року був обміняний на новий паспорт громадянина України (а.с.81).

Відповідачка ОСОБА_4 є громадянкою України, яка має постійне місце проживання на території України у м. Вознесенську (а.с. 153).

Зі свідоцтва про реєстрацію шлюбу, яке оспорюється, вбачається, що

4 квітня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі записів актів цивільного стану ( надалі - ЗАЦС) м. Зугдіді за актовим записом № 68 (а.с. 7).

З відповіді Зугдідської служби цивільного реєстру, наданого на запит суду, встановлено, що відповідно до діючого законодавства (ст. 6 КпШС Грузинської РСР, затвердженого Законом СРСР 18 червня 1970 року), в ОСОБА_5 в 1995 році правове регулювання шлюбних та сімейних відносин здійснювала тільки держава. Був визнаний лише шлюб зареєстрований в державних органах запису актів цивільного стану. Релігійний порядок укладення шлюбу, так як і інші релігійні звичаї та традиції, не мали правового значення. Згідно ст. 47 глави 4 інструкції «Про порядок реєстрації актів цивільного стану в Грузинській РСР», затвердженої Постановою № 133 від 9 березня 1971 року Ради Міністрів Грузинської РСР, у відповідності зі ст. 177 КпШС Грузинської РСР, реєстрація шлюбу здійснювалась в органах записів актів цивільного стану по місту проживання одного з наречених або батьків. Що стосується шлюбу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то в книзі реєстрації шлюбу за 1995 рік Бюро ЗАЦС м. Зугдіді, яка зберігається в Зігдідській службі цивільного реєстру Агентства по розвитку державних сервісів, не зареєстрований запис акту про шлюб між даними особами. Крім того, під номером запису цивільного акту 68, зафіксований в свідоцтві про шлюб № IV-ТИ № 403142, що додане до даного позову, в Книзі реєстрації шлюбів за 1995 рік Бюро ЗАЦС м. Зугдіді зареєстровані інші особи, а 4 квітня 1995 року в бюро ЗАЦС м. Зугдіді не був здійснений актовий запис про шлюб (а.с. 236, 237).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про міжнародне приватне право» при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави.

Відповідно до ст. 26 Договору між Україною та республікою ОСОБА_5 про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах в редакції від 22 листопада 1995 року особисті та майнові правовідносини подружжя визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання (ч. 1 ст. 26 Договору).

Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другій другої Договірної сторони, і один з них проживає на території однієї, а другий - на території другої Договірної Сторони, та вони не мали спільного місця проживання на територіях Договірних Сторін, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу.

З огляду на наведені правові норми до правовідносин, що виникли між сторонами слід керуватися тлумаченням норм і понять відповідно до права України.

Відповідно до ст. 12 КпШС України шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадського стану.

Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України ( ст. 27 Сімейного Кодексу).

Відповідно до ч. 2,3 , ст. 13 КпШС України права та обовязки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадського стану. Час виникнення прав та обовязків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадського стану.

Отже, помилковим є висновок суду, що державна реєстрація шлюбу є правочином, тобто правомірна, не заборонена законом, вольова воля субєкту цивільних правовідносин, спрямована на встановлення, зміни чи припинення цивільних прав та обовязків.

Як вбачається з матеріалів справи актовий запис від 4 квітня 1995 року за № 68 про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зроблений в книзі реєстрації шлюбу відділом ( бюро) ЗАЦС м. Зугдіді, відсутній, свідоцтво по укладення шлюбу серії № IV-ТИ № 403142 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 бюро ЗАЦС м. Зугдіді не видавалося.

Відповідачка в заяві на адресу суду зазначала, що заяву про реєстрацію шлюбу в 1995 році до відділу ЗАЦСу м. Зугдіді не подавала та шлюб там з ОСОБА_3 не реєструвала, а відтак видане свідоцтво є фіктивним (а.с. 108). Третя особа ОСОБА_3 в своїй заяві на адресу суду та в апеляційному суді проти задоволення позову не заперечував, зазначивши при цьому, що шлюб між ним та відповідачкою ніколи не укладався (а.с. 121).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення вимог про визнання недійсним свідоцтва серії № IV-ТИ № 403142, виданого 4 квітня 1995 року відділом (бюро) записів актів цивільного стану м. Зугдіді республіки Грузія про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по справа, а саме витрати по сплаті судового збору при звернення до суду з позовом 229.40 грн. та за подання апеляційної скарги, виходячи зі ставки судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви 252.34 грн., а всього 481.74 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Екі, в інтересах якої діє ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.

Визнати недійсним свідоцтва серії № IV-ТИ № 403142, видане 4 квітня 1995 року відділом (бюро) записів актів цивільного стану м. Зугдіді республіки Грузія про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Екі 481 грн. 74 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді