Номер провадження 2/754/2541/15
Справа №754/4057/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2015 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

Головуючого судді Смирнової Є.П.,

При секретарі Кузьменко А.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві

Справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2,

Департаменту будівництва та житлового

Забезпечення виконавчого органу

Київської міської ради (КМДА),

3-я особа: КП «Житло-сервіс», -

про визнання недійсним Свідоцтва

про право власності на житло, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке в подальшому було змінено на належного відповідача - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), у якому просить визнати Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане 04.05.2011 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 511-С/КІ від 26.04.2011 року, - недійсним.

Крім того, позивач просить відновити становище, яке існувало до видачі вказаного Свідоцтва та зобов»язати Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) видати нове Свідоцтво про право власності, за яким право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 має належати на умовах рівних часток ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

При цьому ОСОБА_1 вказує на те, що з 04.03.2000 року перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі Від спільного життя вони мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач також зазначає, що 19.02.2004 року на підставі ордеру № НОМЕР_1 серія Б ним була отримана однокімнатна квартира АДРЕСА_2 на сім»ю з 4-х осіб. В подальшому вказана квартира були приватизована ним та в інтересах двох малолітніх дітей. Відповідачка ОСОБА_2 до одруження з ним 06.11.1997 року прийняла участь у приватизації квартири АДРЕСА_3, тому використала своє право на приватизацію державного житлового фонду. Таким чином, власниками квартири АДРЕСА_2 в рівних долях були він (позивач) та їх з відповідачкою діти. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 вважає, що відповідачка ОСОБА_2 жодного відношення до квартири АДРЕСА_4 в Києві чи до коштів від її реалізації не має.

Як вказує позивач, 15.10.2004 року квартира АДРЕСА_5 була продана за 10.000 грн. та на підставі Договору-купівлі квартири від 15.10.2004 року він від свого імені та разом з відповідачкою ОСОБА_2, як законні представники від імені своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3, придбали за 7.972 грн.59 коп. однокімнатну квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 30,70 кв.м., житловою площею - 17,00 кв.м. Вказана квартира була зареєстрована у Київському міському бюро технічної інвентаризації реєстрації права власності на майно на праві власності за ОСОБА_1 та за малолітніми дітьми : ОСОБА_3, 2001 року народження, ОСОБА_4,2003 року народження.

Позивач також зазначає, що 25.11.2010 року він, який діяв в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей, за згодою органу опіки та піклування на підставі Розпорядження № 595 від 20.09.10 року, продав належну їм квартиру АДРЕСА_7 в. м.Києві, вартість якої за договором становила 439.005 грн. За наслідками такого правочину він разом із малолітніми дітьми набув права приватної сумісної власності на грошові кошти, а саме - на 439.005 грн.

Також, ОСОБА_1 вказує на те, що 14.09.2010 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), а також ним та відповідачкою ОСОБА_2, які діяли від імені своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було укладено Договір про фінансування будівництва житла за програмою «70х30», № 465/Т-14.

Предметом такого договору є участь сторін у фінансуванні будівництва житлового будинку АДРЕСА_28 , із розрахунку: 30% - за кошти міського бюджету та 70% - за кошти позивача та малолітніх дітей. Фактичним об»єктом фінансування стала 3-х кімнатна квартира № 16 загальною площею 95.18 кв.м. Орієнтована вартість об»єкту фінансування 70% становила 542.852 грн. 46 коп., з ПДВ, виходячи із вартості будівництва 5.703,43 грн. за 1 кв.м. Позивач вважає, що відповідачка ОСОБА_2 у даному договорі, так як і у попередніх договорах Купівлі-продажу квартир, діяла не як сторона договору, а як представник від імені двох малолітніх дітей.

Як вказує позивач, на підставі Наказу № 511-С/11 від 26.04.2011 року Головного управління житлового забезпечення 04.05.2011 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) йому було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно якого власниками вказаної квартири являється, окрім нього та двох малолітніх дітей, також і відповідачка ОСОБА_2, в рівних частинах. Відповідно до Довідки ЖЄКу-318 за № 1116 від 07.11.2014 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи: позивач, відповідачка та двоє їх спільних малолітніх дітей.

ОСОБА_1 вважає, що видача Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, окрім нього та двох малолітніх дітей, також і на відповідачку ОСОБА_2, в рівних частинах, порушує його майнові права та майнові права малолітніх дітей.

При цьому позивач посилається на положення п.4 ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте дружиною, чоловіком під час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового майна».

Позивач також зазначає, що згідно п.7 ст.57 СК України якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Як вказує ОСОБА_1, 05. 06.11.1997 року, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового майна» відповідачка ОСОБА_2 спільно із своїми батьками використала своє право приватизації житлового приміщення - квартири АДРЕСА_8. У 2006 році вказана квартира була відповідачкою та її батьками продана. Із виручених від продажу квартири грошових коштів 8000 доларів США батьки віддали відповідачці. До цих коштів позивач доклав власні грошові кошти у сумі 4000 доларів США та ними було придбано автомобіль марки «Мерседес», 2000 року випуску, якій зареєстрований на ім»я відповідачки.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 вважає, що 1-кімнатна квартира АДРЕСА_9, а також квартира АДРЕСА_6 є особистою власністю лише позивача та двох їхних дітей. Відповідачка жодного відношення до зазначених квартир чи до коштів від їх реалізації не має.

Як вказує позивач, заощаджені від реалізації квартири грошові кошті в його інтересах та в інтересах двох малолітніх дітей були спрямовані на придбання іншого житла, а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_10.

До суми таких коштів входили наступні грошові джерела, а саме:

- 439 005,00 грн., отриманих від продажу 1-кімнатної квартири АДРЕСА_11;

- 25.000,00 грн. - отримані за Кредитним договором № 92П/К.531.1 від 08.12.2010 року, укладеним з ПАТ «ВТБ банк» для забезпечення своєчасного виконання умов Договору № 465/Т-14 «Про фінансування будівництва житла за програмою «70x30» ;

- 65 000,00 грн. отримані відповідно до розписки від 23.11.2010 р.;

- 80 000,00 грн., отримані відповідно до розписки від 23.11.2010 р. ;

- 91 575,00 грн., відповідно до Відомості від 14.01.15 р. про те, що батько позивача у 2010 році мав дохід, від отримання якого грошові кошти було передано в інтересах позивача.

Відповідачка, з її слів, отримувала заробітну плату у розмірі 1 500,00 грн. Іншого доходу в неї не було, незважаючи на те, що вона могла у вільний час від основної роботи виконувати іншу роботу з метою додаткової організації забезпечення сім» і.

Також, ОСОБА_1 вказує на те, що за умовами Договору № 460/Т14 від 14.09.2010 року «Про фінансування будівництва житла за програмою «70x30» спірна квартира АДРЕСА_12, оцінюється в 542.852 грн. 46 коп., з ПДВ.

У відповідності до змісту Свідоцтва про право власності від 04.05.2011 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на підставі Наказу № 511-С/КІ від 26.04.2011 року, квартира АДРЕСА_12 належить на праві приватної власності позивачу, відповідачці та їх малолітнім дітям, в рівних частинах, вартість кожної окремої частини становить 135 713,11 грн. Отож, спір між позивачем, якій діє в своїх інтересах та в інтересах дітей, а також відповідачкою межує в сумі грошових коштів в розмірі 135 713,11 грн.

Як зазначає позивач, ч.1 ст.175 СК України встановлює, що майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.3 ч.2, ч.4 ст.174 СК батьки малолітньої дитини не мають право без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, відмовлятися від майнових прав дитини. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на майно.

Посилаючись на вищевказані норми сімейного законодавства України, позивач вважає, що при укладенні Договору № 465/Т-14 «Про фінансування будівництва житла за програмою «70x30» відповідачку ОСОБА_2 неправомірно внесено до сторін договору, чим було порушено права малолітніх дітей на майно. Укладаючи Договір № 465/Т-14 «Про фінансування будівництва житла за програмою «70x30» передбачалося, що відповідачка буде фінансово чи іншим шляхом приймати участь у виконанні умов такого Договору. Однак, ОСОБА_2 жодним чином не внесла свій вклад у забезпечені фінансування будівництва квартири АДРЕСА_13. Сам договір ні є правочином, котрий визначає та підтверджує право приватної власності. Позивач вважає, що таке сталося з вини юриста, котрий від сторони позивачів складав такий договір. Відповідно до Свідоцтва про право власності від 04.05.11 року, виданого на підставі Наказу № 511-С/КІ від 26.04.2011 року, квартира АДРЕСА_13 належить на праві приватної власності позивачу, відповідачці ОСОБА_2 та їх малолітнім дітям, в рівних частинах. Таким чином, включення відповідачку як сторону у Договорі № 465/Т-14 «Про фінансування будівництва житла за програмою «70x30» та внесення її у перелік співвласників спірної квартири, які зазначені в Свідоцтві про право власності від 04.05.2011 року, призвело до звуження обсягу існуючих майнових прав малолітніх дітей.

Як вказує ОСОБА_1, після розірвання шлюбу відповідачка вимагає від нього сплатити їй 50% вартості квартири АДРЕСА_12, яка у відповідності до норм чинного Сімейного законодавства України належить виключно позивачу та його малолітнім дітям. Мирним шляхом вирішити майновий спір між ними неможливо. Тому з метою захисту майнових прав як своїх особисто, так і двох малолітніх дітей він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просить задовольнити його позовні вимоги. Визнати правочин, а саме: складання Свідоцтва від 04.05.11 року «Про право власності» на підставі Наказу № 511-С/КІ від 26.04.11 року Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) недійсним. Відновити становище, яке існувало до порушення майнових прав ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: до складання Свідоцтва про право власності від 04.05.2011 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення на підставі Наказу № 511-С/КІ від 26.04.2011 року. Зобов»язати Головне управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видати нове Свідоцтво про право власності, за яким право особистої приватної власності має належати за ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на умовах рівних часток у квартирі АДРЕСА_14.

В подальшому, під час розгляду справи в суді представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги уточнив. В заяві від 13.11.2015 року представник позивача просить зобов»язати Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) видати нове Свідоцтво про право власності, за яким ? частину квартирі АДРЕСА_1, котра перебуває у приватній власності ОСОБА_2, зареєструвати виключно за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на умовах рівних часток (по ?) в ? частині, належній ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_15 в. мКиєві. (а.с.221-222).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги разом з уточненнями підтримали та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 проти позову заперечують. При цьому відповідачка вказує на те, що з 04.03.2000 року перебувала з позивачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано між ними за рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23.12.2013 року. Від спільного життя вони мають двох синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідачка також зазначає, що під час шлюбу її чоловіком ОСОБА_1 на підставі ордеру була отримана однокімнатна квартира АДРЕСА_16 на сім»ю з 4-х осіб. В подальшому вказана квартира була продана та придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_6.

Також, відповідачка вказує на те, що у 2006 році була продана квартира її батьків.Належна їй від продажу квартири частина грошових коштів була витрачена на покращення (ремонт, придбання меблів) однокімнатної квартири АДРЕСА_6. В подальшому вказана квартира здавалась в оренду, вартість якої збільшилась за рахунок покращень, які були здійснені за рахунок її особистих коштів. На момент продажу вартість вказаної квартири, придбаної за 7.972,59 грн., внаслідок її трудових та грошових внесків збільшилась до 439.005 грн.

Крім того, ОСОБА_2 вважає такими, що не відповідають дійсності, доводи позивача про те, що кошти для придбання спірної квартири йому надавали батьки. При цьому вказує на те, що при розгляді справи про стягнення аліментів на утримання дітей містяться заперечення ОСОБА_1, в яких він стверджував, що на його утриманні перебувають батьки-пенсіонери, матір є інвалідом П групи та потребує особливого догляду та витрат.

Також, відповідачка просить врахувати, що Кредитні кошти в сумі 25.000 грн. для оплати вартості спірної квартири були отримані позивачем під час їх шлюбу 08.12.2010 року та повернути до 08.12.2013 року, тому є спільним майном подружжя.

Теж саме стосується і розписок про отримання грошей в борг, на які посилається позивач. Проте, відповідно до розписки від 23.11.2010 року, укладеної з ОСОБА_7 на суму 80 000 грн. строком на 2 роки, кошти були повернуті 23.11.2012 року; відповідно до розписки від 23.11.2010 року, укладеної зі ОСОБА_8 на суму 65 000 грн. строком на 1 рік, кошти були повернуті до 23.11.2011 року. Таким чином, гроші за розписками були взяти ОСОБА_1 та повернути під час їх з позивачем спільного життя.

Відповідачка також зазначає, що позивач посилається на те, що в договір № 456/Т-14 «Про фінансування будівництва житла за програмою «70x30» було помилково внесено її прізвище з вини юриста, який приймав участь у складанні договору. Однак, їй незрозуміло, яким чином, підписуючи договір, можна було не помітити прізвище, ім»я та по-батькові своєї дружини в складі майбутніх власників, враховуючи посаду позивача.

Посилаючись на зазначені обставини, положення ст.ст.60,61,62 Сімейного кодексу України, відповідачка ОСОБА_2 просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Крім того, просить суд застосувати позовну давність, в порядку ч. З ст. 267 ЦК України.

Представник Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_9 в судове засідання не з»явився. В наданих до суду письмових поясненнях просить розглядати справу у відсутність представника Департаменту та відмовити в задоволенні позову (а.с.207,208-212)..

При цьому в наданих поясненнях ОСОБА_9 зазначає, що Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) є органом місцевої виконавчої влади, який відповідно до Положення про Управління є підзвітним та підконтрольним Київській міській раді і підпорядкований Київському міському голові.

Місцеві державні адміністрації підзвітні і підконтрольні відповідним радам у частині повноважень, делегованих їм відповідними радами. Київська міська та районні в місці ради мають власні виконавчі органи, які утворюються відповідно Київською міською радою, районними в місці радами, підзвітні та підконтрольні відповідним радам.

Відповідно до «Положення про порядок оформлення права власності на об»єкти нерухомого майна в м. Києві», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31.08.2001 р. № 1820 Головне управління житлового забезпечення було органом уповноваженим здійснювати оформлення права власності та видавати свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна.

Згодом, замість попереднього скасованого Положення, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 27.10.2009 р. № 1227 було затверджено «Положення про порядок оформлення права власності на об»єкти нерухомого майна в м. Києві», відповідно до якого Головне управління житлового забезпечення є органом уповноваженим здійснювати оформлення права власності та видавати свідоцтва про право власності на об»єкти нерухомого , майна, перелік яких міститься в п.5.1.1 Положення.

Відповідно до п.1 та п.1.1 Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 27.10.2006 року № 189 «Про деякі питання діяльності комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», КП «Житло-сервіс» в установленому порядку було виконувати підготовчу роботу з надання фізичним та юридичним особам послуг, пов»язаних з оформленням права власності та видачею свідоцтв про вправо власності на об'єкти нерухомого майна, зазначені у п. 5.1.1 Положення.

На виконання рішення Київської міської ради від 15.03.2012 № 198/7535 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.03.2012 № 500 «Про здійснення організаційно-правових заходів щодо ліквідації, реорганізації та перейменування структурних підрозділів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» Головне управління житлового забезпечення перемейноване у Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який 11.01. 2013 р. пройшов державну реєстрацію і з 22.01.2013 р. функціонує як структурний підрозділ виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Як зазначає представник Департаменту, повноваження відповідача щодо оформлення та видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна закінчені 31.12.2012 р. та за таких умов, у жодному випадку, відповідач позбавлений можливості виконати безпідставні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача видати нове свідоцтво про право власності, за яким, на помилкову думку позивача, повинно належати лише ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на умовах рівних часток у долі квартири АДРЕСА_17.

При цьому ОСОБА_9 вказує на те, що свідоцтво про право власності на вказану квартиру було видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 26 квітня 2011 р. на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частинах, згідно наданих документів, перелік яких передбачений "Положенням про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві", затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.10.09 № 1227.

Положенням передбачений вичерпний перелік документів, які заявник зобов'язаний надати до уповноваженого органу з метою оформлення права власності та видачою свідоцтва про право власності.

При цьому у визначеному Положенням порядку, заявники мали всі правові підстави отримати свідоцтво про право власності на квартиру. АДРЕСА_1. Так, з метою оформлення права власності на вказану квартиру 22 квітня 2011 року до відповідача був поданий повний комплект документів, що відповідав вимогам вказаного Положення, а саме:

оригінал заяви на ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на оформлення права власності в рівних частинах;

договір про фінансування будівництва житла за програмою "70x30" від 14 вересня 2010 року № 465/Т-14 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4;

Додатковий договір до договору про фінансування будівництва житла за програмою "70x30" від 14 вересня 2010 року № 465/Т-14 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4;

довідка відділу обліку та розподілу житлової площі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в місті Києві від 19.04.2011 р. на ім'я ОСОБА_1 про те, що він з родиною 4-х осіб (він, дружина, син, син) знятий з квартирного обліку Оболонською районною державною адміністрацією. Облікова справа № 26846;

довідка ГУЖЗ (КМДА) від 22 квітня 2011 р. № 465/Т-14 на ім'я ОСОБА_1 щодо виконання умов договору про фінансування будівництва житла за програмою "70x30" від 14 вересня 2010 року№465/Т-14;

технічний паспорт на квартиру, паспортні дані, ідентифікаційні коди.

Як зазначає представник Департаменту, вказане свідоцтво про право власності видано з дотриманням передбаченої, на той час, процедури державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке перебувало у власності вказаних громадян.

Оскільки Управління є органом, який здійснював оформлення права власності на підставі визначених законодавством документів, то оформлення права власності на вказаних осіб, за таких умов, не містить ознак протиправної поведінки суб'єкта владних повноважень, якій діяв в рамках статті 19 Конституції України, а саме на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Посилаючись на викладені обставини, представник Департаменту ОСОБА_9 вважає вимоги позивача безпідставними та просить відмовити в їх задоволенні.

Представник Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в судове за сідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника КП «Житло-сервіс».

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 з 04.03.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано між ними за рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23.12.2013 року. Від спільного життя вони мають двох синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14,15,98).

Перебуваючи в шлюбі, позивач та відповідачка ОСОБА_2, які діяли від свого імені та від імені своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, уклали з Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Договір про фінансування будівництва житла за програмою «70х30», № 465/Т-14 (а.с.24,167-168) .

Предметом такого договору є участь сторін у фінансуванні будівництва житлового будинку АДРЕСА_28 , із розрахунку: 30% - за кошти міського бюджету та 70% - за кошти громадян. Фактичним об»єктом фінансування стала 3-х кімнатна квартира № 16 загальною площею 95.18 кв.м. Орієнтована вартість об»єкту фінансування 70% становила 542.852 грн. 46 коп., з ПДВ, виходячи із вартості будівництва 5.703,43 грн. за 1 кв.м.

Крім того, 14.04.2010 року сторони уклали Додатковий договір до договору про фінансування будівництва житла за програмою «70х30», згідно якого було уточнено розмір загальної площі квартири - 95,6 кв.м. та вартість об»єкту фінансування 70% , яка складала 545.247,91 грн., з ПДВ, виходячи із вартості будівництва 5.703,43 грн. за 1 кв.м.

Також, п.4 Додаткового договору були визначено, що для отримання свідоцтва про право власності на квартиру «Сторона-2» завершує розрахунки, перерахувавши «Стороні-1» кошти в сумі 29.538,07 грн., в тому числі ПДВ - 4,923,01 грн. протягом 10-ти банківських днів після підписання цього Додаткового договору (а.с.165-166, 167-168).

Як вбачається з Довідки Головного управління житлового забезпечення № 465/Т-14 від 22.04.2011 року кошти за трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 в сумі 545.247,91 грн. згідно Договору про фінансування будівництва житла за програмою «70х30» від 14.09.2010 року та Додаткового договору до нього, були сплачені в повному обсязі (а.с.170).

На підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 511-С/11 від 26.04.2011 року 04.05.2011 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно якого власниками вказаної квартири являються: позивач ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_2 та їх діти ОСОБА_3, ОСОБА_4, в рівних частинах (а.с.38,162).

Відповідно до Довідки ЖЄКу-318 за № 1116 від 07.11.2014 року в квартирі АДРЕСА_1 з 07.07.2011 року зареєстровано 4 особи: позивач, відповідачка та двоє їх спільних малолітніх дітей (а.с.28).

Посилаючись на положення пп.4,7 ч.1 ст.57, ст. ст.174,175 Сімейного кодексу України, позивач вважає, що при укладенні Договору № 465/Т-14 «Про фінансування будівництва житла за програмою «70x30» відповідачку ОСОБА_2 неправомірно внесено до сторін договору, чим було порушено права малолітніх дітей на майно. Укладаючи Договір № 465/Т-14 «Про фінансування будівництва житла за програмою «70x30» ним передбачалося, що відповідачка буде фінансово чи іншим шляхом приймати участь у виконанні умов такого Договору. Однак, ОСОБА_2 жодним чином не внесла свій вклад у забезпечені фінансування будівництва квартири АДРЕСА_13. Сам договір ні є правочином, котрий визначає та підтверджує право приватної власності. Позивач вважає, що включення відповідачку як сторону у Договорі № 465/Т-14 «Про фінансування будівництва житла за програмою «70x30» та внесення її у перелік співвласників спірної квартири, які зазначені в Свідоцтві про право власності від 04.05.2011 року, призвело до звуження обсягу існуючих майнових прав малолітніх дітей. На даний час відповідно до Свідоцтва про право власності від 04.05.11 року, виданого на підставі Наказу № 511-С/КІ від 26.04.2011 року, квартира АДРЕСА_13 належить на праві приватної власності позивачу, відповідачці ОСОБА_2 та їх малолітнім дітям, в рівних частинах.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить визнати вказане свідоцтво недійсним та зобов»язати Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видати нове Свідоцтво, у якому зазначити співвласниками квартири АДРЕСА_1 його (позивача) та двох його малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_1. При цьому частку квартири, яка визначена в оспорюваному ним Свідоцтві про право власності за відповідачкою ОСОБА_2, в рівних частинах визначити за дітьми.

Вказані доводи позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 суд вважає необгрунтованими та до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Частиною 1. ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України право власності є непорушним.

Частина 1 ст.316 ЦК України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.І ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 та встановлено судом, позивач з 16.06.1999 року та станом на 05.01. 2015 року перебував на службі в МВС України на посаді заступника начальника Оболонського РУ ГУ МВС України в м.Києві (а.с.11).

04.03.2000 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_3,2001 року народження, та ОСОБА_4, 2003 року народження (а.с.14,15).

Судом також встановлено, що на час укладення шлюбу з позивачем відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала разом з батьками за адресою: АДРЕСА_18. Вказана квартира була приватизована ними у 1997 році (а.с. 16).

Позивач ОСОБА_1, згідно відмітки в паспорті, з 22.09.2000 року був зареєстрований у м.Києві у гуртожитку по вул.Л.Гавро,8 (а.с.9).

В подальшому, після одруження з відповідачкою та народженням дітей, позивач із сім»єю був зареєстрований у гуртожитку та з родиною в складі 4-х осіб перебував на квартобліку для отримання житла у Відділі квартобліку та розподілу житлової площі Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації. Облікова справа 26846 (а.с. 169).

Як вбачається з ордеру на жиле приміщення № НОМЕР_1 серія Б від 19.02.2004 року ОСОБА_1 отримав на сім»ю з 4-х осіб: на себе, дружину ОСОБА_2 та двох їхніх дітей, однокімнатну квартиру жилою площею 16,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_19 (а.с.17).

В подальшому, вказана квартира була приватизована позивачем з урахуванням проживання на даній житловій площі двох малолітніх дітей. Відповідачка ОСОБА_2, хоча і була зареєстрована у вказаній квартирі, однак, своє право на безоплатне отримання житла використала ще у 1997 році. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 30.03.2004 року співвласниками квартири АДРЕСА_20, в рівних долях є: позивач ОСОБА_1 та члени його сім»ї ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 16,19).

Пунктом 4 частини 1 статті 57 Сімейного Кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте дружиною, чоловіком під час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового майна».

Згідно п.7 ст.57 СК України якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ч.1 ст.173 Сімейного Кодексу України батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. Зокрема, режим спільної (часткової) сумісної власності щодо майна батьків і дітей виникає із ч.2 ст.8 Закону України від 19.06.1992 року № 2482-ХП «Про приватизацію державного житлового фонду».

Не зважаючи на свій вік, дитина у цивільних та сімейних правовідносинах виступає як окремий суб»єкт - самостійний власник майна. Стаття 177 Сімейного Кодексу України визначає правила управління майном дитини. Зокрема визначено, що батьки управляють майном малолітньої дитини виключно в її інтересах. В процесі управління батьки реалізують не свої майнові права, а права дитини.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 15.10.2004 року, ОСОБА_1, якій діяв від свого імені та разом з відповідачкою ОСОБА_2, які діяли як законні представники від імені своїх малолітніх дітей: ОСОБА_3, 2001 року народження, та ОСОБА_4, 2003 року народження, продали належну на праві приватної власності позивачу та двом малолітнім дітям квартиру АДРЕСА_21. Загальна площа квартири - 28,50 кв.м., в тому числі жила - 16,80 кв.м.

Згідно договору продаж квартири вчинено за 10.000 грн. При цьому суд враховує, що згідно довідки-характеристики Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна від 22.09.2004 року вартість квартири становить 8.182,79 грн. Ринкову вартість, за яку була придбана квартира АДРЕСА_21, в Договорі купівлі-продажу не зазначено. (а.с.20).

Крім того, одночасно з продажом квартири АДРЕСА_19 ОСОБА_3., якій діяв від свого імені та який разом з відповідачкою ОСОБА_2, діяли як законні представники від імені своїх малолітніх дітей: ОСОБА_3, 2001 року народження, та ОСОБА_4,2003 року народження, 15.10.2004 року уклали Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_23 (а.с.21).

Згідно Договору вказана квартира є однокімнатною, загальною площею - 30,70 кв.м., в тому числі жилою площею - 17,00 кв.м.

Квартира була придбана на ім»я позивача ОСОБА_1 та двох його дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в рівних частках - по 1/3 частині за кожним.

Як вбачається з пп.3,4 Договору купівлі-продажу квартири від 15.10.2004 року, квартира АДРЕСА_23 продана за 7.972,59 грн. Проте, вказана вартість визначена відповідно до довідки-характеристики Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна від 22.09.2004 року. Дійсну ціну, за яку була придбана квартира АДРЕСА_23, в Договорі купівлі-продажу не зазначено.

Враховуючи, що в обох договорах купівлі-продажу квартири зазначена сторонами ціна продажу не відповідає дійсності (її ринковій вартості), суд критично ставиться до доводів позивача про те, що квартира АДРЕСА_23 була придбана лише за кошти, отримані від продажу належної йому та його двом малолітнім дітям квартири АДРЕСА_24.

Судом також встановлено, що 14.09.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діяли від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, уклали з Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Договір про фінансування будівництва житла за програмою «70х30» № 465/Т-14 (а.с.24,167-168)

Предметом такого договору є участь Сторони-2 у фінансуванні будівництва житлового будинку АДРЕСА_28 , із розрахунку: 30% - за кошти міського бюджету та 70% - за кошти громадян. Фактичним об»єктом фінансування стала 3-х кімнатна квартира № 16 загальною площею 95.18 кв.м. Орієнтована вартість об»єкту фінансування 70% становила 542.852 грн. 46 коп., з ПДВ, виходячи із вартості будівництва 5.703,43 грн. за 1 кв.м.

Крім того, 14.04.2011 року сторони уклали Додатковий договір до договору про фінансування будівництва житла за програмою «70х30» № 465/Т-14 (а.с.165-166).

В подальшому, після виконання сторонами всіх умов договору, на підставі Наказу № 511-С/11 від 26.04.2011 року Головного управління житлового забезпечення 04.05.2011 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно якого власниками вказаної квартири являються: позивач ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_2 та двоє їх дітей, в рівних частинах (а.с.38, 162).

Позивач просить визнати недійсним Свідоцтво про право власності, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_2 як у Договорі про фінансування будівництва житла за програмою «70х30» № 465/Т-14 від 14.09.2010 року, так як і у договорах Купівлі-продажу попередніх квартир, діяла не як сторона договору, а як законний представник від імені двох своїх малолітніх дітей, тому помилково внесена у Свідоцтво про право власності від 04.05.2011 року як співвласник квартири АДРЕСА_1. Крім того, відповідачка ніякої участі у придбанні квартири за вказаним Договором не приймала. Таким чином порушуються майнові права малолітніх дітей, доля яких у вказаній квартирі зменшена за рахунок частки, яка неправомірно належить відповідачці.

Суд вважає, що вказані доводи позивача ОСОБА_1 не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як зазначено в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ПОМИЛКА, внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що Договір про фінансування будівництва житла за програмою «70х30» № 465/Т-14 від 14.09.2010 року було укладено позивачем та відповідачкою в інтересах сім»ї ОСОБА_1 у складі 4-х осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діяли від свого імені та від імені двох малолітніх дітей. Предметом даного договору була трикімнатна спірна квартира площею 95,18 кв.м.

Як вбачається з п.4 вказаного Договору, розрахунки за квартиру мали здійснюватися шляхом перерахування Стороною -2 на розрахунковий рахунок Сторони-1 70% вартості квартири в два етапи:

1 етап - до 27.09.2010 року в сумі 429.758,20 грн., крім цього ПДВ - 88.951,64 грн., всього з ПДВ - 515.709,84 грн.. Крім того, Сторона-2 сплачує платіж у сумі 10.857,05 грн. на фінансування витрат, пов»язаних з наданням послуг по підготовці документів;

2 етап - за повідомленням Сторони -1 протягом 10 банківських днів після підписання акту Державної комісії про введення жилого будинку до експлуатації між сторонами укладається Додатковий договір, у якому передбачається завершення фінансування будівництва квартири шляхом оплати Стороною- 2 різниці між раніше перерахованою сумою та фактичною вартістю будівництва квартири.

При цьому згідно п.5 основного договору Додатковий договір не укладається, а Договір вважається розірваним Стороною-1 в односторонньому порядку з моменту виникнення однієї з таких обставин:

- якщо на момент укладення Додаткового договору у складі сім»ї Сторони-2 сталися зміни, які не дають підстав для перебування на квартирному обліку та одержання квартири, зазначеної у п.2 Договору;

- якщо на момент укладення Додаткового договору у складі сім»ї Сторони-2 сталися зміни, внаслідок яких Сторона-2 не має права на одержання квартири, зазначеної у п.2 Договору, однак, продовжує перебувати на квартирному обліку та має право на одержання квартири, площа якої більша (менша) ніж площа квартири, зазначеної у п.2 цього Договору.

У разі настання вищезазначених обставин зі Стороною-2 може бути укладено договір про фінансування будівництва іншої квартири за програмою «70х30», площа якої відповідає складу сім»ї Сторони-2.

Як зазначено в п.8 Договору про фінансування будівництва житла за програмою «70х30» № 465/Т-14 від 14.09.2010 року, після виконання Стороною-2 п.4 цього Договору та зняття сім»ї ОСОБА_1 з квартирного обліку Стороні-2 видається Свідоцтво про право власності на квартиру і ордер.

Таким чином, в разі виключення відповідачку ОСОБА_2 із складу сім»ї позивача, останній відповідно до п.5 Договору фінансування мав би право на одержапння квартири меншої площі.

Судом встановлено, що на виконання умов основного Договору та Додаткового договору кошти за трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 були сплачені в повному обсязі в сумі 545.247,91 грн. та для отримання Свідоцтва про право власності на вказану квартиру ОСОБА_1 з родиною у складі 4-х осіб (він, дружина, два сина) 19.04.2011 року були зняти з реєстраційного обліку Оболонською районною у м.Києві державною адміністрацією (а.с.169,170).

При цьому суд враховує, що на час укладання Договору про фінансування будівництва житла за програмою «70х30» № 465/Т-14 від 14.09.2010 року, позивач разом з відповідачкою та їх малолітніми дітьми проживав в однокімнатній квартирі АДРЕСА_6, загальною площею 30,70 кв.м, в тому числі жилою площею - 17 кв.м. та перебував на квартирному обліку із сім»єю з 4-х осіб. Виходячи із часток власності позивача та двох його дітей у вказаній квартирі - по 1/3 частині за кожним, останні мали у власності по 10,23 кв.м. загальної площі в квартирі АДРЕСА_6.

Вказана квартира була продана позивачем на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 25.11.2010 року за 439.005 грн. Як вбачається з цього договору, дозвіл на продаж квартири АДРЕСА_6 було надано Оболонською районною у м.Києві державною адміністрацією - в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (розпорядження № 595 від 20.09.2010 року). Також, згоду на відчуження 1/3 частини квартири, належної позивачу, дала його дружина ОСОБА_2 та 2/3 частини квартири, що належить малолітнім дітям, були відчуженні за згодою їх матері ОСОБА_2 (а.с.22).

Суд також враховує, що на виконання п.4 Договору про фінансування будівництва житла за програмою «70х30» № 465/Т-14 від 14.09.2010 року 27.09.2010 року за квитанцією № 9 ОСОБА_1 було сплачено лише 13.009,84 грн. та за квитанцією № 7 від 27.09.2010 року - 10.857,05 грн. за надання послуг по підготовці договору (а.с.25,26).

Інші платежі були здійснені після продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_6, а саме: 26.11.2010 року за квитанцією № 11 на суму 464.700 грн. та 29.11.2010 року за квитанцією № 7 - на суму 38.000 грн., всього на суму 502.700 грн. (а.с.26,зворот,27).

Таким чином, виходячи з коштів, отриманих від продажу однокімнатної квартири - 439.005 грн. та здійснення платежів 26.11.2010 року та 29.11.2010 року на загальну суму 502.700 грн. Стороні-2 за Договором фінансування необхідно було доплатити ще 63.695 грн.

Проте, доказів того, що на здійснення платежів за Договором фінансування були витрачені в повному обсязі кошти, отримані від продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_6, позивачем не надано.

В той же час, як вбачається з розписки, наданої ОСОБА_1 23.11.2010 року ОСОБА_8 про отримання в нього в борг на один рік 65.000 грн. та з розписки від 23.11.2010 року, наданої ОСОБА_7 про отримання в нього в борг на два роки 80.000 грн., позивач отримав в борг грошових коштів на суму 145.000 грн. (а.с.30,31).

Крім того, 08.12.2010 року ОСОБА_1 отримав за Кредитним договором № 92П/R531.1, укладеним з ПАТ «ВТБ Банк» грошові кошти в сумі 25.000 грн., зі строком повернення кредиту 08.12.2013 року. Згідно п. 2.1 договору Кредит брався на споживчі потреби в інтересах сім»ї (а.с.29).

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 61 Сімейного кодексу України визначає, що об»єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. При цьому частиною 3 вказаної статті передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цім договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено у п.4 ст. 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

Враховуючи положення зазначених статей Сімейного кодексу України та вищевикладені обставини справи, суд вважає, що договори позики та Кредитний договір була укладені позивачем в інтересах сім»ї, тому грошові кошти, отримані позивачем у борг за розписками (договорами позики) від 23.11.2010 року на загальну суму 145.000 грн. та за Кредитним договором № 92П/R531.1, укладеним з ПАТ «ВТБ Банк» в сумі 25.000 грн., які були витрачені на придбання квартири за Договором про фінансування будівництва житла, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказані кошти були повернути під час шлюбу сторін, оскільки згідно рішення Деснянського районного суду м.Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 23.12.2013 року (а.с.91).

В той же час суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що на придбання спірної квартири він отримав від своїх батьків грошові кошти в сумі 91.575 грн., оскільки вони не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Так, ОСОБА_1 надано лише Відомості з центральної бази Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів ОСОБА_10, який проживає в АДРЕСА_29, за період з 01.01.2010 року по 31.12.2014 року, у яких значиться дохід в сумі 91.575 грн. Однак, жодних доказів того, що вказані кошти у 2010 році були передані ОСОБА_1, суду не надано (а.с.32).

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не доведено, що трикімнатна квартира АДРЕСА_13 була придбана лише за кошти, отримані від відчуження належної позивачу та двом його малолітнім дітям однокімнатної квартири АДРЕСА_25, яка, в свою чергу, була придбана за кошти, отримані від продажу однокімнатної приватизованої квартири АДРЕСА_21, а також із залученням його особисто власних додаткових коштів.

Крім того, суд враховує, що Свідоцтво про право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_26 було видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 26 квітня 2011 р. на ім»я ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їхніх малолітніх дітей:, ОСОБА_3, ОСОБА_4, рівних частинах, згідно наданих документів, передбачених «Положенням про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві», затвердженим розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.10.09 № 1227.

Як вбачається з наданих представником Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київського міської ради (КМДА) пояснень, у визначеному Положенням порядку, заявники мали всі правові підстави отримати свідоцтво про право власності на квартиру. АДРЕСА_1.

Зокрема, з метою оформлення права власності на вказану квартиру 22.04.2011 року до відповідача був поданий повний комплект документів, що відповідав вимогам вказаного Положення, а саме:

оригінал заяви на ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на оформлення права власності в рівних частинах;

договір про фінансування будівництва житла за програмою "70x30" від 14 вересня 2010 року № 465/Т-14 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4;

Додатковий договір до договору про фінансування будівництва житла за програмою "70x30" від 14 вересня 2010 року № 465/Т-14 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4;

довідка відділу обліку та розподілу житлової площі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в місті Києві від 19.04.2011 р. на ім'я ОСОБА_1 про те, що він з родиною 4-х осіб (він, дружина, син, син) знятий з квартирного обліку Оболонською районною державною адміністрацією. Облікова справа № 26846;

довідка ГУЖЗ (КМДА) від 22 квітня 2011 р. № 465/Т-14 на ім»я ОСОБА_1 щодо виконання умов договору про фінансування будівництва житла за програмою "70x30" від 14 вересня 2010 року№465/Т-14.

Таким чином, суд вважає, що вказане свідоцтво про право власності видано з дотриманням передбаченої на той час процедури державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке перебувало у власності сторін.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що при укладенні Договору про фінансування будівництва житла за програмою "70x30" від 14 вересня 2010 року № 465/Т-14 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 юристом, який приймав участь у складанні договору від сторони позивачів, було помилково внесено відповідачку ОСОБА_2 до сторони договору, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Зокрема, перебування позивача на квартобліку із сім»єю з 4-х осіб, умовами Договору про фінансування, який підписаний позивачем та відповідачкою, а також особистою заявою позивача ОСОБА_1 на оформлення свідоцтва про право приватної власності на квартиру на ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, в рівних частинах. (а.с.164-168).

Як зазначено в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ПОМИЛКА, внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи викладені обставини та аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при укладенні Договору про фінансування будівництва житла за програмою "70x30" від 14 вересня 2010 року№465/Т-14 та, в подальшому, отриманні Свідоцтва про право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_27 дії позивача ОСОБА_1 були свідомо спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені Договором, а саме: на отримання вказаної квартири на сім»ю з 4-х осіб: на себе, дружину та двох їхніх дітей. В даному випадку права та інтереси малолітніх дітецй сторін не порушуються. Зазначені обставини підтвердив в судовому засіданні і сам позивач.

При таких обставинах, підстав визнання недійсним правочину - Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого 04.05.2011 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 26.04.2011 року № 511-С/КІ, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 4,10,57-60, 79,88, 213-214,218 ЦПК України, ст.ст.203,215,216 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним Свідоцтва про право власності, виданого 04.05.2011 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації на квартиру АДРЕСА_1, а також зобов»язання Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) видати нове Свідоцтво про право власності на вказану квартиру на ім»я ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на умовах рівних часток, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Є.П. Смирнова