Справа № 331/2915/15-ц
Провадження 331/992/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі :

головуючого судді: Жукової О.Є.

при секретарі: Пакуло В.С.

за участю позивача : ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Основаніє» про захист цивільного права або інтересу ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вказаним позовом до МКП «Основаніє», в якому просив визнати протиправним та скасувати нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 8000,28 гривень , яке їй здійснено незаконно відповідачем у період з 01.01.2006 року по 01.04.2015 року.

Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що він є власником квартири в будинку 9 по вул. 40-річчя Перемоги. Відповідач, який є правонаступником КП «ВРЕЖО №11», безпідставно здійснює їй нарахування плати за комунальні послуги, незважаючи на те, що між нею та відповідачем відсутні договірні правовідносини, будь-яких послуг з обслуговування будинку МКП «Основаніє» не надає, робіт належної якості не виконує , крім того договір між нею та КП «ВРЕЖО № 11» був розірваний рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2006 року.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що неодноразово зверталася до МКП «Основаніє» з вимогою належного виконання обов»язків з утримання будинку, однак відповідач , порушує вимоги щодо своєчасного та якісного надання послуг, незважаючи на відсутність між нею та МКП «Основаніє» письмового договору , останній безпідставно здійснює нарахування за надані житлово-комунальні послуги. Просила визнати протиправним та скасувати нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги , а також застосувати до наявної заборгованості строк позовної давності у три роки.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, вказавши, що підприємство здійснює належне надання послуг в будинку , де проживає позивачка, проте остання надані послуги не сплачує. Оскільки чинним законодавством не передбачено списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги, просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає в квартирі 31 ю будинку 9 по пр. 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжі .

МКП «Основаніє» надає мешканцям будинку 9 по вул. 40-річчя Перемоги послуги з утримання будинку та прибудинкової території , що підтверджено довідкою про виконані роботи з 2006 року по червень 2015 року .

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивачка тривалий час не сплачує надані відповідачем послуги, за період з січня 2012 року станом на 01.06.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 8129,24 гривень.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" (далі Постанова № 529).

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, Постанови № 529, умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19,20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року.

Але сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не звільняє позивача від обов»язку щодо оплати за фактично надані послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" № 560 від 12 липня 2005 року затверджено типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 162 ЖК УРСР).

Відповідно до п. 2 ст. 10 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, позивачка, як власник квартири зобов'язана сплачувати житлово-комунальні послуги, а тому її доводи щодо відсутності між нею та відповідачем договору , як підстава для відсутності обов»язку щодо оплати наданих послуг є безпідставними.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав, це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом за захистом, позивач не погоджувалася із наявністю боргу за житлово комунальні послуги .

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зазначені відносини сторін є зобов'язальними і за змістом ст.509 ЦК України саме виконавець має право вимагати виконання договору в частині оплати за надані послуги, в т.ч. шляхом пред'явлення позову про стягнення заборгованості.

Звернення до суду з позовом у зв'язку з незгодою із нарахуванням заборгованості за житлово-комунальні послуги шляхом визнання протиправним та скасування нарахування заборгованості за період з 01.01.2006 року по 01.04.2015 року , є різновидом претензії та не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. Обставини, викладені ОСОБА_1 у позовній заяві щодо нарахування заборгованості та бездіяльності працівників МКП «Основаніє» щодо неякісного надання послуг з утримання будинку , можуть бути викладені в якості заперечення у разі пред'явлення позову про стягнення заборгованості, який на даний час не заявлено.

Тобто, ЦК України не передбачений такий спосіб захисту порушеного права як списання нарахованої заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з підстав невідповідності обраного нею способу захисту порушеного права вимогам ст. 16 ЦК України.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 2,3,4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу мас бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто, аналіз вказаної норми , дає суду дійти висновку, що у випадку заявлення МКП «Основаніє» вимоги до позивача про стягнення заборгованості, у останньої виникає право у сторони заявити клопотанням про застосування позовної давності, а в данному випадку посилання позивачки на застосування строку позовної давності суперечить вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Основаніє» про захист цивільного права або інтересу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

13.07.2015