Провадження № 2/712/3519/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року Соснівський районний суду м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

при секретарі Таран А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту від 15.10.1986 року недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними, посилаючись на те, що 26.03.2000 року помер його батько ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому 19/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул.. Невського, 30 в м. Черкаси.

Спадщину прийняли 3 спадкоємці: він, його брат та їх мати ОСОБА_4.

04.10.2000 року на належні батькові 19/50 частин будинку Перша Черкаська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на всіх трьох спадкоємців в рівних частинах. Тобто кожен з них успадкував (19/50 : 3) = 19/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд.

07.06.2007 року померла його мати ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина на отримані нею після смерті батька 19/150 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул.. Невського, 30 в м. Черкаси.

Спадщину після смерті матері прийняв він та відповідач і вони отримали свідоцтво про право на спадщину за законом 22.01.2008 року в Першій Черкаській державній нотаріальній конторі.

Вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано 04.10.2000 року Першою Черкаською державною нотаріальною конторою після смерті його батька ОСОБА_3, який помер 26.03.2000 року, на імя ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно визнати недійсними виходячи з наступного.

В жовтні 2015 року в паперах батька він виявив заповіт, посвідчений 15.10.1986 року, відповідно до якого він заповідав належні йому 29/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд. Тобто, спадкування мало відбутися не за законом, а за заповітом.

Так як Перша Черкаська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину за законом, а не за заповітом, воно повинно бути визнано недійсним.

В звязку з тим, що його мати ОСОБА_4 отримала частку з будинку по вул.. Невського, 30 а м. Черкаси після смерті батька за законом і в подальшому цю частку успадкував він та відповідач, необхідно також визнати недійсним і свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 22.01.2008 року після її смерті на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Вважає, що не пропустив строк подання даного позову до суду, так як про наявність заповіту йому стало відомо лише в жовтні 2015 року. Доказом цього є його звернення в нотаріальну контору та відмітка на заповіті від 04.11.2015 року про те, що він не змінений і не скасований.

Просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 04.10.2000 року після смерті ОСОБА_3, який помер 26.03.2000 року на імя ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 19/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул.. Невського, 30 в м. Черкаси. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 22.01.2008 року після смерті ОСОБА_4, яка померла 07.06.2007 року на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 31/150 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул.. Невського, 30 в м. Черкаси.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту від 15.10.1986 року недійсним, посилаючись на те, що все своє ОСОБА_1 прожив за рахунок батьків, навіть одруженого та проживаючого у дружини по вул.. Смілянській, 121 його утримували батьки, він майже ніде не працював. Але на відміну від нього, отримав від батьків 3 легкових автомобілі, вартість яких на той час становила, як 3 квартири, потім проживав у побудованому батьками будинку, постійно віддихав на морі і т.п.

Брат постійно тероризував батьків, вимагаючи матеріальні вигоди: то витребував 24.02.1977 року 3/10 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, які подарував 23.02.1979 року батькові з метою уникнення розподілу з двума офіційними дружинами при розлученні. Витребував також добудову значної частини будинку та гаражу. Доданий до позовної заяви заповіт від 15.10.1986 року на 29/50, складено на підставі розрахунку до заповіту ідеальних частко з переліком конкретного майна.

23.12.1998 року у лікарні в тяжко хворого батька ОСОБА_1 одурив його і під психологічним тиском підписав договір дарування частки майна, яке зазначено у розрахунку ідеальних часток до договору дарування на 27/50 з переліком конкретного майна на теж саме майно, яке вказано у розрахунку до заповіту 1986 року. Цей факт підтверджує вчинення двох правочинів на одне і теж саме майно, що свідчить, що волевиявлення того батька не було вільним, так як брат нечесно, недобросовісно бажав швидко, без зусиль одержати майно для свого забезпечення, змусивши батька в похилому віці складати правочини на свою користь , позбавив його, як спадкоємця права на спадок. Все це робилося з ініціативи брата, бо батько жалівся на його жадібність. Заява ОСОБА_1 про те, що він не знав про заповіт є відвертою брехнею. Це є черговим доказом шахрайських дій ОСОБА_1 Повідомляє також, що мати була впевнена, що ОСОБА_1 було подаровано майно і ніякого заповіту не було, так як в кв. 1 проживали батьки в противному разі було б позбавлено право на спадкування обовязкової частки в спадщині матері. Крім того, брат так захопився своїм забезпеченням, що намагався витребував заповітом і договором дарування 112% всього майна, яке належало обом батькам. Брат знав, що в договорі дарування і в заповіті визначено одне і те ж майно, тому на протязі 15 років після смерті батька та 8 років після смерті матері не порушував питання про спадщину по заповіту.

Просить суд визнати заповіт його батька ОСОБА_3 від 15.10.1986 року на користь ОСОБА_1 недійсним, так як на одне і теж саме майно складено два правочини, один з яких уже реалізовано. У звязку з наявністю у діях ОСОБА_1 явно виражених шахрайських дій, повідомити про це правоохоронні органи для притягнення його до кримінальної відповідальності.

До судового засідання ОСОБА_2 надав до канцелярії суду клопотання в якому просив пункт 1 зустрічної позовної заяви викласти в такій редакції: відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсним; пункт 2 залишити без змін.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, в зустрічному позові просили суд відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнала та просила суд відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник Першої Черкаської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, скерував заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд, приходить до наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2000 року помер ОСОБА_3, який являється рідним батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належні йому 19/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. Невського, 30 в м. Черкаси.

Спадщину, після смерті ОСОБА_3, який помер 26.03.2000 року, прийняли три спадкоємці: син - ОСОБА_1, син ОСОБА_2, дружина ОСОБА_4, та 04.10.2000 року Першою Черкаською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом на всіх трьох спадкоємців в рівних частинах на майно, яке складається з 19/50 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Невського, 30.

07.06.2007 року померла ОСОБА_4, яка являється матірю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на отримані нею після смерті ОСОБА_3 19/150 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул.. Невського, 30 в м. Черкаси.

22 січня 2008 року державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстр. №№ відповідно 20124 та 2-128 згідно яких ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями по ? частини майна померлої ОСОБА_4 яке складається з 31/150 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. Невського, 30 м. Черкаси.

ОСОБА_1 вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано 04.10.2000 року Першою Черкаською державною нотаріальною конторою після смерті його батька ОСОБА_3, який помер 26.03.2000 року, на імя ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно визнати недійсними, оскільки ним був виявлений заповіт ОСОБА_3, посвідчений 15.10.1986 року, відповідно до якого останній заповідав ОСОБА_1 належні йому 29/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, таким чином, спадкування мало відбутися не за законом, а за заповітом.

В звязку з тим, що його мати ОСОБА_4 отримала частку з будинку по вул. Невського, 30 а м. Черкаси після смерті батька за законом і в подальшому цю частку успадкував ОСОБА_1 та ОСОБА_2, необхідно також визнати недійсним і свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 22.01.2008 року після смерті матері ОСОБА_4 на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 06 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12 згідно з положеннями ст.ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Отже прийняття спадщини як за заповітом, так і зі законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Воля спадкоємців знайшла своє вираження в поданій ними до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом.

Жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини за заповітом, вони не вчинили, що виходячи зі змісту ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР, є відмовою від спадщини за заповітом.

Таким чином, ОСОБА_1 не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини за заповітом, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними не підлягають до задоволення.

Уточнена зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відмову у задоволенні позову про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, не є способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно вимогам ст. 16 ЦК України та фактично є запереченнями позовних вимог ОСОБА_1. Що стосується позовних вимог повідомлення правоохоронних органів, щодо наявністю у діях ОСОБА_1 явно виражених шахрайських дій та притягнення до кримінальної відповідальності суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даних вимог оскільки, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Таким чином, вказана вимога розглядається в кримінальному провадженні, шляхом звернення з заявою до правоохоронних органів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 16, 548, 549, 553, 554 ЦК УРСР, ст. 1254 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту від 15.10.1986 року недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: