Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України/

18 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих доходів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в лютому 2001 року в той час коли вона знаходилась в Дніпропетровському слідчому ізоляторі через свого адвоката передала прохання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 взяти з її службового кабінету 1 000 доларів США, однак ОСОБА_2 замість 1 000 доларів США взяв 16103 доларів США та золоті ювелірні прикраси. Після чого в присутності ОСОБА_3 склав опис золотих прикрас, які 19 лютого 2002 року повернув їй. Окрім того 22 лютого 2002 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу перед позивачем 1 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Дані грошові кошти так і не були повернуті їй, тому позивач просила суд стягнути з відповідача 75 760 грн. ( в гривневому еквіваленті на час розгляду справи) як безпідставно отриманні.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, в лютому 2001 року в той час коли вона знаходилась в Дніпропетровському слідчому ізоляторі через свого адвоката передала прохання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 взяти з її службового кабінету 1 000 доларів США, однак ОСОБА_2 замість 1 000 доларів США взяв 16 103 доларів США та золоті ювелірні прикраси. Після чого в присутності ОСОБА_3 склав опис золотих прикрас, які 19 лютого 2002 року повернув їй. Окрім того 22 лютого 2002 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу перед позивачем 1 000 доларів США. До теперішнього часу грошові кошти відповідачем так і не повернуті.

Відповідно до ст.1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задовлення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено порушення її законних прав відповідачем ОСОБА_2 всупереч вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, та не надано будь-яких належних та допустимих доказів безпідставного утримання відповідачем належних їй грошових коштів.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О.Демидова