ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 грудня 2015 року Справа №174/981/15-ц

п/с № 2/174/449/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи у справі: комунальне підприємство «Жилсервіс» Вільногірської міської ради, Дніпропетровської області; Вільногірська міська рада, Дніпропетровської області,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 24.11.2015 р., позивачка зазначила, що в 1981 році, нею було отримано ордер на заселення кімнати в квартирі АДРЕСА_1, (гуртожиток), в м. Вільногірську Дніпропетровської області на сім'ю з 4-х чоловік: її, двох синів та чоловіка, в якій фактично на цей час зареєстровані вона та відповідач, який є її сином. Її чоловік ОСОБА_4 помер в серпні 2004 року, старший син, ОСОБА_5, має своє житло в м. Вільногірську, в якому він на цей час зареєстрований та постійно проживає. Таким чином, постійно в зазначеній вище квартирі мешкає тільки вона. Зазначена вище квартира є комунальною власністю, 06 жовтня 2006 року з нею було укладено договір найму зазначеного вище житла, який на цей час є чинним, не скасованим, не зміненим і ніким не оспорюється.

В зазначеній вище квартирі відповідач не проживає більше шести місяців без поважних на те причин, речей та предметів, належних Відповідачу в спірній квартирі на цей час також немає, за житло та комунальні послуги відповідач не сплачував та не сплачує по цей час. Спірне житло він залишив добровільно, пояснюючи свій намір проживати окремо від неї в іншій місцевості.

Згідно із довідкою Полтавського селищного поселення Красногвардійського р-ну АР Крим від 30.05.2015 р., станом на 06.05.2015 р., відповідач, з 04.10.2014 р. проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Тобто відповідач більше шести місяців поспіль мешкає за іншою адресою на території іншої адміністративної одиниці, яка на цей час тимчасово анексована РФ, та наміру повертатись на постійне місце проживання в спірне житло наміру та бажання не має.

Однак, оскільки відповідач залишається зареєстрованим в квартирі, вона не може отримати субсидію на оплату житла та комунальних послуг, та не має можливості здійснити інші, передбачені законодавством дії, щодо користування квартирою.

Відповідно до порядку, встановленого діючим законодавством України, відповідач вселитися та користуватися спірним житлом не намагався, в суд та інші органи з відповідними заявами не звертався, будь-яким іншим шляхом свого інтересу до спірного житла не проявляв та не проявляє по цей час.

З підстав, зазначених вище, вона вважає, що відповідач на цей час втратив своє право користування житловим приміщенням в спірній квартирі, яка є комунальним житлом та належить громаді м. Вільногірська.

Обставини та факти, викладені в цій позовній заяві, можуть бути підтверджені доказами, що додаються до позовної заяви, а також доказами, які будуть надаватись додатково учасниками судового розгляду справи в судовому засіданні.

На підставі зазначеного вище, та відповідно до вимог ст. 71,72 ЖК України, позивачка прохає: Визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим в кімнаті № 8 квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві, підтримала в повному обсязі. З її додаткових пояснень витікає, що відповідач не проживає в спірному житлі з 2006 року, що вона та відповідач спілкуються по телефону і йому відомо, що вона подала позов до суду, при цьому він ніяких заперечень не заявляв і згодний з тим, щоб його зняли з реєстрації місця проживання. Відповідач їздить на заробітки до РФ, тому їй невідоме фактичне місце його проживання. Адреса в АР Крим, яка зазначена в позовній заяві, це адреса місця проживання її батьків. Відповідач там проживав, згідно довідки, доданої до позову. Позивачка прохає судові витрати у справі покласти на неї.

Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав, але сам був повідомлений про місце і час судового засідання належним чином, відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України. З врахуванням того, що позивачка не має заперечень проти розгляду справи за відсутності відповідача, суд, на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України, на місці ухвалив розгляд справи проводити заочно, за відсутності відповідача.

Представник третьої особи, Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2, в судовому засіданні, пояснив, що, відповідно до досліджених в судовому засіданні доказів, є підстави для задоволення позову, оскільки відповідач дійсно не проживає в спірному житлі більше 6 місяців без поважних на те причин.

Третя особа без самостійних вимог, КП "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника, де також зазначила прохання винести рішення у справі на розсуд суду.

Із показань свідка ОСОБА_6, колишньої дружини відповідача та невістки позивачки, витікає, що вона та відповідач перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину, сина у віці 9 років. 07.11.2005 р. вона та відповідач за рішенням Вільногірського міського суду шлюб розірвали. Дитина проживає з нею, але аліментів за рішенням суду вона з відповідача не стягувала. Після розірвання шлюбу вона має нормальні відносини з відповідачем та колишньою свекрухою, позивачкою у справі. В 2006 році відповідач поїхав до Криму і там проживає, адреса їй невідома. З відповідачем вона спілкується через Інтернет в соціальних мережах, а також спілкується з позивачкою та буває у неї вдома, тому їй добре відомо, що відповідач тривалий час з 2006 року, не проживає в квартирі позивачки.

Вислухавши позивачку та представника третьої особи, дослідивши надані у справі докази, в тому числі, письмові, а саме:

- квитанцію про сплату позивачкою судового збору 487.20 грн.;

- копію ОСОБА_2 здачі-приймання квартири, кімнати, та копію типового договору найму жилого приміщення в будинках місцевих Рад народних депутатів, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій України від 06.10.2006 р. укладеного між житловим управлінням комунального господарства та ОСОБА_1, стосовно кімнати № 8 квартири АДРЕСА_3;

- копію довідки Полтавського селищного поселення Красногвардійського р-ну АР Крим від 30.05.2015 р., станом на 06.05.2015 р., згідно якої відповідач, з 04.10.2014 р. по 06.05.2015 р. проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1;

- довідку КП «Жилсервіс» № 1493 від 20.11.2015 р., згідно якої ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 зареєстровані за місцем проживання в кімнаті № 8 квартири АДРЕСА_3;

- копію витягу із паспорта громадянки України, ОСОБА_1, 14.05.1956 р. н., зареєстрованої за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, кім. 8;

- копію витягу із паспорта громадянина України, ОСОБА_3, 29.09.1978 р. н., зареєстрованого за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, кім. 8;

- оцінивши зазначені докази в їх сукупності на взаємозвязку, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований, не суперечить вимогам закону, тому підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами виник спір стосовно втрати відповідачем, як колишнім членом сімї позивачки, права користування житлом в спірній квартирі, в звязку непроживанням в квартирі без поважних причин протягом більше ніж 6 місяців.

Суд вважає, що в судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- спірною квартирою позивач та відповідач користувалися на підставі договору найму, який був укладений з позивачкою 06.10.2006 р.;

- позивачка та відповідач в спірній квартирі зареєстровані за місцем проживання, при цьому відповідач в 2006 році добровільно виселився із спірної квартири та переїхав на постійне проживання до АР Крим, з того часу в спірній квартирі не проживає до цього часу, житлом не інтересується, участі в оплаті за утримання житла не приймає, особистих речей, належних йому, в спірній квартирі не має, з часу його добровільного виселення претензій на проживання в спірній квартирі не заявляв, заперечень проти позову не надав, тобто, відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин більше 6 місяців, тому є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірним житлом, відповідно до положень ст. 71 ЖК України, якою передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок її відсутності більше встановлених строків, здійснюється в судовому порядку.

Таким чином, суд , керуючись вимогами ст.ст. 64,71,72 ЖК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі та про покладення судових витрат у справі, в виді судового збору 487.20 грн., на позивачку, згідно її заяви.

На підставі викладеного та ст.ст. 11, 14 -16 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 169, 209 ч.3, 212-215, 222-233, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3, 29.09.1978 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, кім. 8, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за даною адресою, що є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання з зазначеної адреси.

Судові витрати у справі, в виді судового збору в сумі 487.20 грн., покласти на позивачку, ОСОБА_1, згідно її заяви.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом із повідомленням про вручення сторонам та третім особам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.