Справа № 372/2441/15-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/5738/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 17.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Гуля В.В.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Обухівміськвторресурси" на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року у справі за позовом Приватного підприємства "Обухівміськвторресурси" до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення суми франшизи,

встановила:

У червні 2015 року ПП Обухівміськвторресурси звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача безумовної франшизи у розмірі 16000 грн., обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 20.12.2010 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу до Приватного підприємства на посаду водія. Наказом керівника підприємства від 30.08.2011 року за відповідачем закріплено автомобіль НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності. 11.12.2012 року відповідач, виконуючи свої трудові обов'язки та керуючи ввіреним йому автомобілем, допустив зіткнення з пеньком, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Страхова компанія відмовилась відшкодовувати заподіяні збитки, оскільки вони не перевищують розміру франшизи, а тому у відповідності до ст. ст. 12, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, повинен бути стягнутий з відповідача. У зв'язку із викладеними обставинами позивач просив стягнути з відповідача 16000 грн. безумовної франшизи та понесені ним при зверненні до суду судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Суд не взяв до уваги те, що оскільки страховий випадок стався з вини відповідача, то позивач має право на отримання належної йому згідно страхового договору суми франшизи з особи, визнаної винною в дорожньо-транспортній пригоді, якою є відповідач, що завдало матеріальних збитків майну позивача, відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про страхування», ст. ст. 12, 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов страхового договору, по якому встановлюється безумовна франшиза.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у звязку з недоведеністю обставин, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_2 був прийнятий до ПП Обухівміськвторресурси на посаду водія з 20 грудня 2010 року і в той же день між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

З наказу №33-т/3 від 30.08.2011 року убачається, що за ОСОБА_2 закріплено автомобіль НОМЕР_1, 2010 року випуску.

Згідно наказу №013/к від 17.01.2013 року ОСОБА_2 з 17.01.2013 року переведений на посаду слюсаря з ремонту автомобілів, а згідно наказу №187/к від 11.07.2013 року останній звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Встановлено, що під час виконання своїх трудових обов'язків 11.12.2012 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_2 на автодорозі Підгірці-Глеваха, керуючи автомобілем MAN TGA, державний номер НОМЕР_2, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, зїхав на узбіччя, внаслідок чого допустив зіткнення з пеньком, у звязку з чим автомобіль MAN TGA отримав механічні пошкодження. Розмір матеріального збитку, що завданий даному автомобілю, становить 15573,30 грн.

Вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, підтверджується постановою Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2012 року.

Встановлено, що 01.03.2012 року між ПрАТ Страхова компанія Українська страхова група та ПП Обухівміськвторресурси укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу автомобіля MAN TGA, державний номер НОМЕР_2.

Листом №03/3923 від 05.07.2013 року ПрАТ Страхова компанія Українська страхова група відмовила ПП Обухівміськвторресурси у виплаті страхового відшкодування по даному страховому випадку, оскільки розмір збитків заподіяний застрахованому автомобілю, менше встановленої договором франшизи.

Встановлено, що відповідно до п. 11.10 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 01.03.2012 року при настанні третього та наступних страхових випадків по ризиках інших, ніж викрадення, встановлено франшизу у розмірі 2% від страхової суми, що становить 16000 грн. (2% від 800000 грн.)

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Київської області від 03.03.2014 року відмовлено в позові ПП Обухівміськвторресурси до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної останнім внаслідок ДТП, яка сталася 11.12.2012 року з його вини.

Даним рішенням встановлено, що страховиком в порушення вимог чинного законодавства України незаконно відмовлено ПП Обухівміськвторресурси» у виплаті страхового відшкодування у розмірі збитку, заподіяного застрахованому автомобілю MAN TGA, державний номер НОМЕР_2, який належить позивачу.

Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 16000 грн. безумовної франшизи, передбаченої п. 11.10 договору добровільного страхування, оскільки страхова компанія відмовилась відшкодовувати заподіяні збитки у розмірі 15573,30 грн., виходячи з того, що збитки не перевищують розміру франшизи і посилаючись на вказаний пункт договору.

При цьому позивач позов заявив з підстав, передбачених ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про страхування» та ст. ст. 12, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За правилами ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 132 КЗпП України, яка діяла на час виникнення правовідносин між сторонами, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідач на час заподіяння майнової шкоди позивачу перебував у трудових відносинах з останнім, то правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються вищезазначеними нормами матеріального права, а не ст. 9 Закону України «Про страхування» та ст. ст. 12, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на які позивач посилається в своєму позові.

Згідно із вимогами ст. ст. 3, 10, 60, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обгрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав для предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у позові у звязку з недоведеністю обставин, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відмову в задоволенні позову, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Обухівміськвторресурси" відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді