Номер провадження: 22-ц/785/434/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_4 від 04 вересня 2012 року

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 11479011,51 грн. та судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду міста ОСОБА_4 від 04 вересня 2012 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням відповідачОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права у тому числі на неправильний розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наступного.

20 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», яке було перетворено на публічне акціонерне товариство ОТП «Факторинг Україна» (далі Банк) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено кредитний договір № ML-500/236/2007.

Відповідно п.2 Частини № 1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 300 000 (триста тисяч) доларів США 00 центів на споживчі цілі.

Дата остаточного повернення кредиту 20 грудня 2022 року.

Сторони наступним домовились, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись Плаваюча процентна ставка. Фіксований відсоток 5,99 % річних (п.3 частини 1 Договору). П.1.1 частини 2 Договору в порядку передбаченому цим договором Банк надає Позичальнику кредит у Розмірі та Валюті, визначеній у частині № 1 цього договору, а Позичальник приймає кредит, зобовязується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому договорі.

Кредитний договір був забезпечений договором поруки, укладеним 20 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 (Поручитель).

Відповідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Проте, в порушення умов Кредитного договору позичальник не здійснює повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та інших платежів у встановлені договором терміни, в результаті чого станом на 13 лютого 2012 року має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 11 479 011, 51 гривень, що становить еквівалент 1 436 690,26 доларів США (за курсом НБУ 7,9899 станом на 13.02.2012 року) з урахуванням: залишок заборгованості за кредитом 291 953,26 доларів США (2 332 677,35 гривень по курсу 7,9899); сума відсотків за користування кредитом за період з 21.04.2009 року по 18.03.2011 р. 40 613,93 доларів США (324 501,24 гривень по курсу 7,9899); сума пені за прострочення виконання зобовязань за період 19.03.2011 року по 13.02.2012 р. 1 104 123,07 доларів США (8 821 832,91 гривень по курсу 7,9899).

20 лютого 2009 року Банком на адресу відповідачів направлені досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-500/236/2007 від 20.12.2007 року.

18 березня 2011 року був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю № /н від 18.03.2011 року, відповідно якого товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло права на кредитний портфель за кредитними договорами, в тому числі договору № ML-500/236/2007.

Таким чином, ОСОБА_2 (Позичальник) істотно порушила норми Закону та умови кредитного договору від 20 грудня 2007 року, не виконавши взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту разом з нарахованими відсотками та іншими платежами, передбаченими Договором та за наявністю права банку на дострокове стягнення коштів (п.1.9.1 ч.2 Договору), ці грошові кошти підлягають стягненню в солідарному порядку з позичальника та поручителя.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Посилання апелянта порушення позивачем строків позовної давності є необґрунтованими, оскільки згідно умов кредитного договору він діє до виконання сторонами взятих на себе зобовязань, згідно додатку №1, який є невідємною частиною кредитного договору, осатаній платіж повинен бути здійснений 20.12.2022 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неправильності розрахунку заборгованості за кредитним договором, оскільки всупереч ст. 10, 60 ЦПК України вони не доведені належними та допустимими докази, біль того за клопотанням апелянта колегією суддів було призначено судово-економічну експертизу та розяснено апелянту положення ст.146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі, однак через не оплату експертизу проведено не було. З врахуванням зазначених обставин колегія встановила факт правильності розрахунку заборгованості.

Крім того колегія суддів зазначає, вимоги представника апелянта, щодо необхідності скасування оскаржуваного рішення та залишення позовної заяви без розгляду з посиланням на ст.310 ЦПК України, оскільки згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №2023 від 20.08.2015 року, яким: виключено інформацію про товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з Державного реєстру фінансових установ; анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК №241 та додаток до нього від 03.12.2009 року, є необґрунтованими з оглядати на таке.

Згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього кодексу.

Статтею 205 ЦПК України передбачено, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 3) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 4) сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом; 5) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або повернув справу на новий розгляд до третейського суду, який ухвалив рішення, але розгляд справи у тому самому третейському суді виявився неможливим; 6) померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі.

Таким чином, виключення інформації про позивача з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки не передбачена законом, крім того на час ухвалення оскаржуваного рішення, розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №2023 від 20.08.2015 року, не існувало.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо припинення договору поруки у звязку зі збільшенням відповідальності поручителя та з відсутністю в кредитному договорі та договорі поруки попередження про валютні ризики, оскільки умовами кредитного договору та договору поруки визначено, що ОСОБА_2 зобовязана повернути кредит у сумі 300 000,00 доларів США, тобто валютою кредиту є саме долари США, тому збільшення відповідальності поручителя не виникло.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п.1.4.1.5.4 Частини другої кредитного договору сторони підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредитом та окремими елементами цього порядку. Пунктом 1.11.1 цієї частини кредитного договору встановлено, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користуванням кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту в строки на умовах, встановлених цим договором. Пунктом 3.7. Додаткового договору №2 до кредитного договору передбачено, що позичальник приймає на себе ризик виконання умов кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувались сторони під час укладання договорів. Пунктом 2.3.1 договору поруки поручитель затверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобовязаннями. Таким чином посилання ОСОБА_3 на ч.1 ст. 230 ЦК України не є доречним, відповідачі під час укладання договорів мали враховувати валютні ризики, що покладаються на них.

Крім того колегія суддів зазначає, доводи апелянта стосовно порушення його права як сторони договору поруки заміною кредитора після підписання договору купівлі-продажу кредитного портфелю та неотримання у нього згоди на заміну кредитора є необґрунтованими з оглядати на таке. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, після підписання договору купівлі-продажу кредитного портфелю право вимоги за договором поруки перейшло від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене, посилання апелянта на ч.1 ст. 651 ЦК України є помилковим, адже ототожнювання зміни кредитора із зміною умов договору поруки є хибним.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

ОСОБА_4