АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив визнати протиправним наказ Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-к «Про дострокове розірвання контракту», визнати протиправним наказ Міністерства освіти і науки України від 08 грудня 2014 року № 632-К «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_2.», поновити його на посаді директора державного підприємства «Інфоресурс» (далі - ДП «Інфоресурс») з 08 грудня 2014 року, стягнути з ДП «Інфоресурс» середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 серпня 2012 року між ним та Міністерством освіти і науки України укладено контракт про призначення його директором ДП «Інфоресурс» з 20 серпня 2012 року до 20 серпня 2017 року. Наказом Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-к «Про дострокове розірвання контракту» його звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, наказом від 08 грудня 2014 року № 632-К «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_2.» змінено дату звільнення з 03 квітня 2014 року на 08 грудня 2014 року, копії яких він отримав 09 грудня 2014 року. Вважає, що звільнення проведено незаконно та безпідставно, з численними порушеннями трудового законодавства, зокрема, не зазначено, який саме з трудових обов'язків, передбачених контрактом, ним грубо порушено. Вказував, що акт комісійної перевірки від 02 квітня 2014 року містить фіксацію недоліків в роботі ДП «Інфоресурс», зокрема, щодо організації виготовлення документів про освіту державного зразка та додатків до них, які мають тривалий характер, з акта не вбачається точна дата вчинення дисциплінарного проступку. Звільнений він з 08 грудня 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку накладення адміністративного стягнення, відсутня згода голови Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, що є порушенням ч. 2 ст. 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Посилаючись на те, що був звільнений із займаної посади директора з підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, безпідставно, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 09 червня 2015 року скасовано,справу направлено на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі позивач просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Представник апелянта та апелянт підтримали апеляційну скаргу , просили рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 серпня 2012 року між Міністерством освіти і науки, молоді і спорту та ОСОБА_2 укладено контракт № 43, за яким останнього було призначено директором ДП «Інфоресурс» на п'ять років з 20 серпня 2012 року до 20 серпня 2017 року.

Відповідно до п.6 статуту предметом діяльності ДП «Інфоресурс» є організація забезпечення навчальних закладів документами про освіту, зокрема, їх виготовлення.

Листом від 31 січня 2014 року директор ДП «Інфоресурс» ОСОБА_2 надав першому заступнику Міністра освіти і науки України неправдиву інформацію щодо організації виготовлення документів про освіту державного зразка та додатків до них.

Актом комісійної перевірки роботи директора ДП «Інфоресурс» ОСОБА_2 від 02 квітня 2014 року встановлено факт грубого порушення позивачем своїх посадових обов'язків, яке полягає у невжитті заходів з організації виготовлення додатків до дипломів, що у свою чергу могло спричинити порушення прав випускників всіх вищих навчальних закладів України і зриву вступної кампанії, а також наданні керівництву Міністерства освіти і науки України неправдивої інформації з метою прикриття власних прорахунків.

Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-1 у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків достроково розірвано контракт від 20 серпня 2012 року № 43 та звільнено ОСОБА_2 з посади директора ДП «Інфоресурс» з 03 квітня 2014 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, акта перевірки Міністерства від 02 квітня 2014 року, пояснення ОСОБА_2

Наказом Міністерства освіти і науки України від 08 грудня 2014 року № 632-К «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_2.» у зв'язку з тим, що на час видання наказу Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-К «Про дострокове розірвання контракту» та протягом тривалого часу після цього директор ДП «Інфоресурс» ОСОБА_2 перебував на лікарняному, змінено дату його звільнення з 03 квітня 2014 року на 08 грудня 2014 року, у наказі Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-К слова та цифри «03 квітня 2014 року» замінено словами та цифрами «08 грудня 2014 року».

Відповідно до п.27 Контракту, укладеного між сторонами по справі, керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи Органу управління державним майном до закінчення строку дії контракту: а) у разі систематичного невиконання або неналежного виконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом; б) у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства та невиконання покладених на нього цим контрактом обов'язків, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки ( понесено збитки, виплачено штрафи і т.п.).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи , організації всіх форм власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що при звільненні позивача з боку відповідача не було допущено порушень вимог чинного трудового законодавства, зокрема, суд встановив, що Міністерством освіти і науки України було дотримано порядку та строків накладення дисциплінарного стягнення за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке виразилося у невжитті заходів по організації виготовлення додатків до дипломів, загрозі порушення прав випускників вищих навчальних закладів України і зриву вступної компанії, а також наданні керівництву Міністерства недостовірної інформації з метою уникнення відповідальності.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

В правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду України від 21 травня 2014 року у справі за № 6-33цс14 , зазначено, що суд повинен встановити не тільки факт невиконання працівником своїх трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначених обов'язків , тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення .

Крім того, при звільненні працівника, з яким укладено спеціальний трудовий договір такий як контракт, роботодавець повинен керуватися умовами цього контракту.

Відповідно до п.27 Контракту, укладеного між сторонами, одностороннє його розірвання за вчинення керівником одноразового грубого порушення можливе лише у тому разі, якщо внаслідок такого порушення настали реальні значні негативні наслідки у вигляді збитків підприємства, виплати штрафів і т. інше.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_2 якщо і допущені якісь порушення в його трудовій діяльності, то ні відповідачем ні судом не встановлено будь-яких негативних наслідків, які б вже настали.

За відсутності таких наслідків, колегія суддів вважає, що відсутні і підстави для звільнення ОСОБА_2 .

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та суд дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за весь час вимушеного прогулу, яка повинна бути розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою № 100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року .

Розрахунок розміру середньоденної заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи розділеної на кількість відпрацьованих за цей час днів.

Так як повні два місяці, що передували звільненню ОСОБА_2 були відпрацьовані у лютому та березні 2014 року по 20 робочих днів за кожен місяць та отримано ним заробітну плату за цей період в розмірі 34 336, 80 грн, то середньоденна заробітна плата позивача становить 34 336, 80 грн : 40 = 858 грн 42 коп.

Час вимушеного прогулу позивача з 8 грудня 2014 року по 23 грудня 2015 року становить 252 дні, за які повинна бути стягнута заробітна плата в розмірі 252 Х 858 грн 42 коп.= 216 321 грн 84 коп.

Оскільки суд задовольняє вимоги позивача, то з відповідача на користь держави стягує судовий збір у розмірі 2 163 грн 21 коп.

В частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць колегія суддів допускає негайне виконання рішення суду.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26 травня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати наказ Міністерства освіти та науки України № 138-к від 8 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 8 грудня 2014 року.

Стягнути з Державного підприємства «Інфоресурс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 216 321 грн 84 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Інфоресурс» на користь держави судовий збір в розмірі 2 163 грн 21 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: