Номер провадження: 22-ц/785/7649/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку,-

встановила:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду зазначеним позовом, в якому просив визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.12.2012 року дійсним та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,165 га, що знаходиться за адресою: Комінтернівський район, с. Красносілка, вул. Дубова, 29.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 жовтня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали між собою договір купівлі-продажу земельною ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Красносілка, вул. Дубова, 29.

На підтвердження укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_5 30.10.2012 року видала на ім'я ОСОБА_6 довіреність, якою уповноважила його бути її представником в усіх установах, підприємствах та організаціях, а також із правом продажу зазначеної земельної ділянки, визначаючи умови та ціну договору за його розсудом.

Крім цього, відповідачка власноруч написала розписку та отримала від позивача 10000 доларів США в рахунок продажу зазначеної земельної ділянки.

Нотаріально договір купівлі - продажу не укладався і угода ніде не реєструвалась, оскільки під час складання розписки, зазначена земельна ділянка знаходилася на стадії приватизації, в зв'язку із чим був відсутній повний пакет документів для нотаріального оформлення.

На теперішній час право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано.

Проте, відповідачка відмовляється переоформити земельну ділянку, посилаючись на власні перешкоди.

Зазначене вимусило позивача звернутися до суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скарги відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час укладання договору у вигляді розписки, відповідачка ОСОБА_5 не мала права здійснювати відчуження земельної ділянки, оскільки на час її укладання право власності на спірну земельну ділянку не було зареєстровано належним чином. Крім того, позивачем не надано доказів, що відповідачка ухиляється від нотаріального оформлення договору.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що відповідно до розписки від 07 жовтня 2012 року ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_3 кошти під заставу земельної ділянки № 29 по вул. Дубова у с. Красносілка, Комінтернівського району, Одеської області, яка знаходиться у процесі приватизації на імя ОСОБА_5, та після завершення процедури приватизації та отримання державного акту на земельну ділянку остання зобовязується у рахунок повернення боргу передати зазначену земельну ділянку ОСОБА_3, що підтверджується дорученням від 30.10.2012 року (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 30.10.2012 року видала на ім'я ОСОБА_6 довіреність, якою уповноважила його бути її представником в усіх установах, підприємствах та організацій, а також із правом продажу зазначеної земельної ділянки, визначаючи умови та ціну договору за його розсудом (а.с.9).

Нотаріально вказана угода ніде не реєструвалась, оскільки під час складання розписки, зазначена земельна ділянка знаходилася на стадії приватизації, в зв'язку із чим був відсутній повний пакет документів для нотаріального оформлення.

Як зазначив позивач, зазначену угоду він вважає договором купівліпродажу, відповідачка ухиляється від нотаріально оформлення, тому просить визнати його дійсним та визнати за ним право власності, але його вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 220 ЦПК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачка на момент написання розписки не була власником спірної земельної ділянки, так як розписка була написана 07 жовтня 2012 року, а свідоцтво про право власності на земельну ділянку № 29 по вул. Дубова у с. Красносілка, Комінтернівського району, Одеської області ОСОБА_5 отримала лише 08 грудня 2014 року (а.с.7-8).

Відповідно до ч. 1. ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Земельні ділянки відносяться до обєктів нерухомого майна та право власності щодо яких підлягає державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації відповідних прав.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_5, не будучи власником земельної ділянки, розпорядилася нею.

Крім того, позивач посилається на те, що ОСОБА_5 ухиляється від нотаріального оформлення договору, але на підтвердження зазначеного жодного належного та допустимого доказу не надає. Посилання відповідача на відмову відповідачки переоформити спірну земельну ділянку із посиланням на власні перешкоди є голослівним та не підтверджено жодними доказами, а тому не може бути прийнято судом апеляційної інстанції як доказ ухилення від оформлення договору.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що термін дії довіреності, яку ОСОБА_5 30.10.2012 року надала на ім'я ОСОБА_6 та уповноважила його бути її представником в усіх установах, підприємствах та організацій, а також із правом продажу зазначеної земельної ділянки, визначаючи умови та ціну договору за його розсудом, сплив 30.10.2015 року, а позивач звернувся до суду 12.02.2015 року, тобто після звернення до суду майже на протязі восьмі місяців він мав можливість, на підставі виданої довіреності, переоформити спірну земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дослідивши усі матеріали справи, ухвалив обґрунтоване, законне рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_2