АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9734/15 Справа № 175/2717/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

15 грудня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за поданням державного виконавця Дніпропетровського відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року подання державного виконавця Дніпропетровського відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон - задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи ставить питання про скасування вказаної ухвали та постановлення нової, якою відмовити в задоволенні подання (а.с.33-34).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення, виходячи з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 2011 року держвиконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження з виконання в/л № 2-5626, виданого 09.11.2011 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 12.07.2011 року до його повноліття (а.с.24, 25).

Задовольняючи подання державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області, суд першої інстанції посилався на ст. 3771 ЦПК України та виходив із того, що державним виконавцем було перевірено майновий стан боржника за місцем його проживання, проведено розшук іншого майна боржника, але в результаті вжитих заходів була встановлена відсутність майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. При цьому суд 1 інстанції зазначив, що боржник знає про невиконане зобов'язання по рішенню суду, неодноразово викликався до відділу ДВС для сплати заборгованості, попереджався про кримінальну відповідальність за ст.. 164 КК України, але заходи щодо відшкодування заборгованості не вживає, що свідчить про ухилення від виконання обов'язків, покладених на боржника судовим рішенням і відповідно до ст.. 6 ЗУ «Про порядок виїзду за кордон і в'їзду в України громадян України» його слід тимчасово обмежити у виїзді за кордон.

Однак, з зазначеним висновком суду 1 інстанції не погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України: в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п.2 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" спрямовані на погашення боргу. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до неможливості вчинення певних виконавчих дій, або боржник безпідставно та неодноразово не з'являвся на виклики державного виконавця.

Посилання суду, як на підставу задоволення подання, на те, що боржник знає про невиконане зобов'язання по рішенню суду, неодноразово викликався до відділу ДВС для сплати заборгованості, попереджався про кримінальну відповідальність за ст.. 164 КК України, але заходи щодо відшкодування заборгованості не вживає, що на сумку суду 1 інстанції свідчить про ухилення від виконання обов'язків, покладених на боржника судовим рішенням, є передчасним, оскільки про зазначене в своєму поданні державний виконавець не зазначає та з матеріалів справи вищевикладене не вбачається.

Крім того, задовольняючи подання, суд помилкова тимчасово обмежив ОСОБА_2 виїзд за межі України до моменту фактичного виконання зобов'язань згідно виконавчого провадження по примусовому виконанню саме виконавчого листа № 2-5712/2009 від 10.03.2010 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_5 коштів на користь держави, до якого ОСОБА_2 відношення взагалі не має.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду 1 інстанції і передає питання на новий розгляд до суду 1 інстанції, якщо воно було вирішено з порушенням норм процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, передчасно та без належного з'ясування і оцінки фактичних обставин справи, а тому вона підлягає скасуванню з передачею питання щодо розгляду подання на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 377-1 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року - скасувати та передати питання щодо розгляду подання державного виконавця Дніпропетровського відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: