У х в а л а

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К., Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою військової частини НОМЕР_1 про поворот виконання рішення суду в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з військової частини НОМЕР_1 нарахованої але не виплаченої заробітної плати (грошового забезпечення), за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з заявою про поворот виконання рішення суду в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з військової частини НОМЕР_1 нарахованої але не виплаченої заробітної плати (грошового забезпечення).

В обґрунтування позовних вимог військова частина НОМЕР_1 посилалася на те, що судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 січня 2013 року заява ОСОБА_1 була задоволена. З військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 стягнута заробітна плата у загальному розмірі 133 363 грн 28 коп. та на користь держави стягнутий судовий збір у розмірі 3441 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2013 року судовий наказ Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 січня 2013 року був скасований і провадження у справі закрите у зв'язку з тим, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають розгляду в порядку наказного провадження і повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Вказуючи, що оскільки судовий наказ було скасовано та провадження у справі закрите, військова частина НОМЕР_1 просила стягнути із ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 133 363 грн 28 коп., які були стягнуті з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 на підставі судового наказу від 25 січня 2013 року, а також стягнути 3 441 грн, які були стягнуті за проведення виконавчих дій з виконання вказаного судового наказу.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2014 року у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про поворот виконання рішення суду було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2015 року, ухвалу суду першої інстанції скасовано. Заяву військової частини НОМЕР_1 про поворот виконання рішення суду задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 повернути військовій частині НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 133 363 грн. 28 коп., стягнуті на підставі судового наказу від 25 січня 2013 року, виданого суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з військової частини НОМЕР_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (грошового забезпечення).

В задоволенні заяви про зобов'язання ОСОБА_1 повернути військовій частині НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 3 441 грн., стягнуті з військової частини НОМЕР_1 на користь виконавчої служби за примусове проведення виконавчих дій, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відмовляючи військовій частині НОМЕР_1 в задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що у правовідносинах, які виникли між сторонами, не допускається поворот виконання рішення суду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з наявності підстав для часткового задоволення заяви військової частини НОМЕР_1 про поворот виконання рішення суду.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Судами встановлено, що 18 січня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на свою користь заробітної плати у загальному розмірі 133 363 грн 28 коп., яка не була нарахована йому за час проходження служби у військовій прокуратурі Болградського гарнізону Одеської області. При цьому ОСОБА_1 посилався на постанову Білгород-Дністровського міськрайоного суду Одеської області від 15 березня 2012 року, якою військову частину НОМЕР_1 було зобов'язано донарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 01 травня 2007 року по 15 грудня 2010 року у загальному розмірі 133 363 грн. 28 коп.

Судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 січня 2013 року заява ОСОБА_1 була задоволена. З військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 стягнута заробітна плата у загальному розмірі 133 363 грн 28 коп. та на користь держави стягнутий судовий збір у розмірі 3 441 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2013 року судовий наказ Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 січня 2013 року був скасований і провадження у справі закрите у зв'язку з тим, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають розгляду в порядку наказного провадження і повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 ЦПК України питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Частиною 2 ст. 382 ЦПК України передбачено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ст. 239 Кодексу законів про працю України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Задовольняючи частково заяву військової частини НОМЕР_1 про поворот виконання рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що грошове забезпечення не є заробітною платою, а тому наявні підстави для зобов'язання ОСОБА_1 повернути військовій частині НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 133 363 грн. 28 коп., стягнуті на підставі судового наказу від 25 січня 2013 року.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про прокуратуру» грошове утримання прокурорів, слідчих, службовців, інших працівників військових прокуратур здійснюється Міністерством Оборони України.

Грошове забезпечення обчислюється у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто грошове забезпечення - це є заробітна плата.

Спір про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати випливає із трудових правовідносин.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не перевірив, чи випливає даний спір із трудових правовідносин та відповідно не вірно застосував норми права, що регулюють питання повороту виконання рішення суду.

Ураховуючи, що апеляційним судом при постановленні ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, така ухвала не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова

О.В. Ступак