АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5654/14-ц
Провадження 22-ц/774/1554/К/15 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія - 26 (І) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Барильської А.П., Ляховська І.Є.,

секретар: Петренко К.І.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 10 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі ОСОБА_2 Фонду) про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те що з ним 12.03.2003 року під час виконання трудових обовязків на підприємстві ВАТ «Регом» стався нещасний випадок, в наслідок якого він отримав виробничу травму у вигляді закритого перелому лівої пяткової кістки. Висновком МСЕК від 12.03.2004 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15%, при наступному огляді 02.03.2010 року підтверджено на безстроково 10% втрати професійної працездатності. Враховуючи зазначене, та враховуючи стан здоровя позивача, який після травми в повній мірі не відновився, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 36 540,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2015 року позов ОСОБА_4. задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 Фонду на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 Фонду ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом не прийнято до уваги те, що Законом України № 717-V від 23.02.2007р. внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...» відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачається виплата моральної шкоди - виключено і Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року визнав ці зміни конституційними, а тому Фонд є неналежним відповідачем.

Крім того, довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності та акт розслідування професійного захворювання не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Також судом не враховано, що строк позовної давності по вказаним категоріям справ становить три місяці та безпідставно не взято до уваги судову практику по аналогічним справам. В матеріалах справи відсутні докази заподіяння позивачу моральної шкоди, як і не встановлений сам факт спричинення моральної шкоди позивачу. Розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції необґрунтовано завищений та не відповідає вимогам розумності та справедливості. Крім того судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до п.8 якого зазначено, що відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та членам їх сімей не є страховою виплатою, тому відсутні підстави для покладення на відділення фонду обовязку здійснювати таку виплату.

Також на думку апелянта, враховуючи що відповідач є субєктом владних повноважень тому даний спір повинен вирішуватись судами адміністративної юрисдикції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 Фонду підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 березня 2003 року о 17 год. 30 хв., з ОСОБА_4., під час виконання трудових обовязків стався нещасний випадок: при направленні його в склад к вагам впав в неприкритий приямок, в результаті чого отримав виробничу травму у вигляді закритого перелому лівої пяткової кістки.

10 грудня 2003 року за результатами розслідування вказаного нещасного випадку було складено акт № 7 про нещасний випадок повязаний з виробництвом.

Причинами нещасного випадку у Акті Н-1 зазначено: порушення трудової та промислової дисципліни та невиконання вимог інструкції з охорони праці.

Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці зазначені: ОСОБА_4, який порушив п.2.1.1., 2.8 Інструкції з охорони праці БТИ0.01-87, ст.14 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 159 КЗпП України/а.с.4-5/.

Відповідно до Акту форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку від 09.12.2003 року, нещасний випадок з начальником технологічного бюро відділу головного металургу Відкритого акціонерного товариства «Регом» ОСОБА_4 12.03.2003 року визнано таким, що повязаний з виробництвом /а.с.7/.

Висновком МСЕК від 12.03.2004 року встановлено 15% втрати професійної працездатності, при наступному оглядах 30.08.2005, 15.06.2006, 04.07.2007 р.р. підтверджено 5% втрати професійної працездатності, при наступному огляді 02.03.2010 року підтверджено на безстроково 10% втрати професійної працездатності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано керувався ст. ст. 21, 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності, в редакції, що діяла на час встановлення ОСОБА_4 втрати професійної працездатності, яка передбачає відшкодування ОСОБА_2 Фонду моральної шкоди за наявності факту її спричинення.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 у зв'язку з втратою професійної працездатності встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп2004р. відповідно до якого, громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про відсутність доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та неврахування судом обовязку встановлення цього факту МСЕК є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з березня 2004 р. встановлено стійку втрату професійної працездатності.

До того ж ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-9/2004 р.).

Доводи ОСОБА_2 Фонду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог безпідставні, оскільки Законом України № 717-V від 23.02.2007р. внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...» відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачається виплата моральної шкоди - виключено і Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року визнав ці зміни конституційними, а тому Фонд є неналежним відповідачем, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки на час спричинення ушкодження здоровя ОСОБА_4, норми вищевказаного Закону, в частині відшкодування моральної шкоди були чинними.

Не може погодитись, колегія суддів і з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4, у звязку з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року.

Так, згідно із ч. 8 ст. 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 2 п. 11.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12.

Крім того, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Згідно ж висновків Конституційного Суду України, викладених в пункті 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), положення частини першої статті 58 Конституції України про дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що "вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

Оскільки, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача у березні 2004 року, відшкодування шкоди має бути здійснено на підставі чинного на той час законодавства, а саме на підставі Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності, в редакції станом на березень 2004 року, за умовами якого обовязок по відшкодуванню заподіяної працівникові моральної шкоди, отриманої внаслідок ушкодження його здоров'я за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду з позовною заявою, не відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, який встановлює, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Безпідставними є й доводи відповідача щодо розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено розгляд справ з відшкодування моральної шкоди в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 Фонду не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому вона задоволенню не підлягає, як необґрунтована.

Необґрунтованими вважає колегія суддів доводи апеляційної скарги відповідача щодо розміру моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах протягом тривалого часу, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності у розмірі 10 % безстроково та тривале лікування у медичних закладах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_5