АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

При секретарі Самокиші О.В.

розглянула у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" про стягнення грошових коштів, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ "Приватбанк", третя особа - ТОВ "Українське бюро кредитних історій" про стягнення грошових коштів, зобовязання вчинити певні дії задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 1955 грн. 38 коп., з яких 1 163,48 грн. основний борг, 40,76 грн. 3% річних, 439,62 грн. пеня, 311,52 грн. інфляційні збитки.

Зобовязано ПАТ КБ «Приватбанк» закрити рахунок дебіторської заборгованості № 8625, відкритий на імя ОСОБА_2

Зобовязано ПАТ КБ «Приватбанк» вилучити з кредитної історії ОСОБА_2 інформацію про кредитний договір PB.UAH.CSY33E.116536649, про що повідомити ТОВ «Українське бюро кредитних історій».

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 487 грн. 20 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк» з липня 2010 року по серпень 2012 року(а. с. 11-12).

У грудні 2013 року з кредитної картки № 705226 на імя ОСОБА_2 ПАТ КБ «Приватбанк» було здійснено автоматичне списання грошових коштів для погашення кредитної заборгованості у загальному розмірі 1 163,48 грн., що вбачається з виписки №753835 від 17 травня 2014 року(а. с. 14-16).

З відповідей ПАТ КБ «Приватбанк» на відповідні заяви ОСОБА_2 та представника його інтересів вбачається, що списання грошових коштів банком з рахунку ОСОБА_2 було здійснено в рахунок погашення дебіторської заборгованості за рахунком 3552 (договір PB.UAH.CSY33E.116536649), яка була нарахована внаслідок недбалого ставлення позивача до виконання службових обовязків під час роботи в ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: порушення позивачем внутрішньо-банківської процедури п. 5.10 (а. с. 18-32).

Згідно з копіями документів, доданих представником відповідача до заперечень проти позову 20 травня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось на адресу начальника Дніпровського ГУМВС України в м. Києві із заявою про внесення до ЄРДС відомостей про кримінальне правопорушення, вчинене колишнім працівником ОСОБА_2 за ознаками ст. 190 КК України, внаслідок чого розмір заподіяної останнім шкоди становить 159 703,04 грн. (а. с. 168-170).

Представником відповідача також була надана суду копія позовної заяви від ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, а саме: 159 703,04 грн., поданої до Дніпровського районного суду м. Києва (а. с. 171-174).

При цьому, відповідних відміток суду про подачу вказаної позовної заяви на наданій суду копії не міститься, як відсутні і докази на підтвердження прийняття Дніпровським районним судом м. Києва такої позовної заяви до розгляду, документи на підтвердження вирішення вимог, в ній заявлених, а також відсутні відомості про вирішення вказаного кримінального провадження та про визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні дій, передбачених ст. 190 КК, внаслідок яких ПАТ КБ «Приватбанк» були завдані збитки у сумі 159 703,04 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що факт завдання під час виконання трудових обовязків ОСОБА_2 матеріальних збитків ПАТ КБ «Приватбанк» не встановлений у судовому порядку, тобто відсутнє відповідне судове рішення про визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні дій, внаслідок яких банку була б завдана шкода, а тому відкриття відповідачем рахунку дебіторської заборгованості №8625 за договором PB.UAH.CSY33E.116536649 на імя позивача та списання грошових коштів з кредитного рахунку позивача в рахунок відшкодування матеріальних збитків відповідачу є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ "Приватбанк" про те, що з кредитної історії вилучено відомості про вказаний кредитний правочин, а тому рішення суду в цій частині є незаконним не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч. 10 ст. 13 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій», бюро зобов'язане повідомити суб'єкта кредитної історії, користувача, інформація якого заперечувалася цим суб'єктом, а також усіх, хто звертався до кредитної історії цього суб'єкта впродовж одного року, про зміну інформації, що заперечувалась або була вилучена з кредитної історії, відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 10 шляхом надіслання, не пізніше двох днів з моменту внесення таких змін до кредитної історії цього суб'єкта, копії його оновленої кредитної історії.

Вказаного повідомлення позивачу надіслано не було і про факт вилучення відомостей з кредитної історії йому стало відомо зі слів представника відповідача у судовому засіданні, проте доказів на підтвердження цього представником банку суду надано не було.

Посилання апеляційної скарги банку на те, що рахунок дебіторської заборгованості відкрито правомірно, він є документом внутрішньо-господарського обліку господарських операцій і закриття цього рахунку є правом тільки кредитора, а тому рішення суду про зобовязання банку закрити такий рахунок є необґрунтованим не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно з ч. 2 ст. 9 вищезазначеного закону, первинні або зведені облікові документи повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до ЗУ "Про електронний цифровий підпис" або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Будь - якого первинного облікового документа, який би давав підстави для відкриття рахунку дебіторської заборгованості на імя позивача, відповідачем до суду першої інстанції надано не було.

Також відповідно до п.п. 2.3. Глави 2 Розділу X Інструкції з бухгалтерського обліку Основних засобів і нематеріальних активів банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 20.12.2005р. № 480, належна до відшкодування сума зараховується до дебіторської заборгованості та обліковується за рахунком 3552 після встановлення осіб, які мають відшкодовувати збитки.

Згідно з п.п. 2.2. Глави 2 Розділу X цієї ж Інструкції, суми нестач і втрат від псування цінностей до встановлення осіб, які мають відшкодувати нестачі чи втрати, відображаються за позабалансовими рахунками, до яких рахунок 3552 не належить.

Висновок перевірки, на підставі якого було відкрито рахунок дебіторської заборгованості на імя позивача, не може вважатись документом, на підставі якого встановлена особа, що має відшкодовувати збитки. Будь-якого рішення суду щодо відшкодування позивачем збитків ПАТ КБ "Приватбанк" не ухвалювалось.

Твердження апеляційної скарги про те, що рішення суду про стягнення списаних коштів є незаконним, так як списання було здійснено в рамках укладеного цивільно-правового договору, а саме п. 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта за будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у Клієнта, і не суперечили чинному законодавству, є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Як стверджує відповідач, списання коштів було здійснено в рахунок погашення дебіторської заборгованості, що виникла внаслідок порушення позивачем своїх трудових обовязків.

Відшкодування збитків, завданих працівником будь-якої установи, в тому числі банку, є матеріальною відповідальністю, порядок реалізації якої передбачений ст. 136 КЗпП України.

Згідно з ч. 3 ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди, завданої працівником у розмірі, що перевищує середньомісячний заробіток, провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення ЦК застосовуються до врегулювання трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки порядок відшкодування працівником шкоди, завданої підприємству у розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, врегульовано ч. 3 ст. 136 КЗпП України, на вказані відносини не поширюється дія норм ЦК України, а тому таке списання не може бути передбачено у цивільно-правовому договорі та не є договірним списанням у розумінні ст. 1071 ЦК України та п. 6.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004р.

Крім того, відповідачем не було доведено факт завдання спірної заборгованості саме позивачем.

Жодних доказів факту розголошення позивачем свого логіну та паролю чи здійснення безпосередньо позивачем операцій, що призвели до зникнення коштів на рахунках клієнтів, ПАТ КБ «Приватбанк» надано не було.

ПАТ КБ «Приватбанк» не було надано доказів фактичного понесення збитків. Так, на підтвердження факту завдання ПАТ КБ «Приватбанк» збитків, відповідачем була надана відповідна довідка. Оскільки такі виплати призвели до змін у структурі активів банку, вони є господарською операцією відповідно до ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». Таким чином, належним доказом їх здійснення є первинні облікові документи, які відповідно до ч. 1 ст. 9 цього закону повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Інші доводи апеляційної скарги ПАТ КБ "Приватбанк" не можуть бути прийняті до уваги, так як зводяться до тлумачення норм діючого законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: