Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9657/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

18 грудня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Панькевич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов обґрунтовує тим, що 11 серпня 2015 року, він за усним договором позики передав відповідачу у позику 1750 доларів США, що станом на 26 жовтня 2015 року становить 38377 грн. 50 коп. Після одержання вказаної суми позичальником була надана розписка про отримання коштів. 1 вересня 2015 року відповідач написав нотаріально посвідчену заяву, якою підтвердив, що отримав від нього грошову суму в розмірі 40250 грн., що є еквівалентом 1750 доларів США, яку зобовязався повернути до 15 вересня 2015 року.

В разі неповернення або неповного повернення вищезазначеної грошової суми у визначений термін, відповідач зобовязався додатково сплатити штрафні санкції у розмірі 10% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Станом на день подачі позовної заяви відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав та борг не повернув.

Він неодноразово намагався повернути свої кошти, що підтверджується претензією про неповернення грошової позики від 28 вересня 2015 року, але відповідач став уникати зустрічі із ним та ухиляється від виконання зобовязання.

Окрім того, неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях, які він зазнав в наслідок неповернення боргу. Заподіяну моральну шкоду він оцінює в розмірі 5000 грн.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 38377 грн. 50 коп., відсотки в сумі 214914 грн., 3953 грн. 41 коп. пені, 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю.

Відповідач повторно не зявився в судове засідання з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, у відповідності до ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст. 1, 3 ЦПК України).

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з розписки про отримання позики від 11 серпня 2015 року ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання повернути ОСОБА_1 1750 доларів США.

З заяви ОСОБА_2 від 1 вересня 2015 року, посвідченої ОСОБА_3, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу вбачається, що він, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, діючи добровільно, без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до власного волевиявлення, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки, володіючи українською мовою, цією заявою підтверджує, що отримав від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 40250 грн., що є еквівалентом 1750 доларів США за курсом 23,00 грн. за один долар США, яку зобовязався повернути до 15 вересня 2015 року.

Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Ст.360-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд, дослідивши в судовому засіданні розписку від 11 серпня 2015 року та заяву від1 вересня 2015 року, встановив, що розписка містить найменування сторін зобов'язання (позикодавця та позичальника), грошову суму, яка підлягає поверненню та особистий підпис позичальника. Тобто між сторонами зобов'язання досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики й доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення ними договору позики відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Отже, 11 серпня 2015 року відповідач отримав в борг від позивача 38377 грн. 50 коп., які зобовязався повернути в строк до 15 вересня року.

Доказів, які б підтверджували те, що він повернув борг позивачу відповідач в судовому засіданні не надав.

Крім цього, статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він відповідно до ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Як вбачається з розрахунку наданого представником позивачем, відповідача станом на 26 жовтня 2015 року має наступну заборгованість: 214914 - відсотків за користування позикою; 3953 грн. 41 коп. пеня.

За таких обставин суд вважає, що загальна заборгованість відповідачки перед позивачем за договором позики становить 257244 грн. 91 коп. (38377 грн. 50 коп. борг; 214914 - відсотків за користування позикою; 3953 грн. 41 коп. пеня.)

Вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в примусовому порядку.

Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодування особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходить при цьому

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували його моральні переживання. Не надав він й жодного доказу на підтвердження причинного зв'язку між погіршенням стану свого здоров'я та протиправними діями відповідача.

Доказів, які б спростовували вказаний позов відповідач суду не надав.

У відповідності до ст. 88ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2572 грн. 44 коп.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 14, 88, 212, 213, ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 11 серпня 2015 року в сумі 38377 грн. 50 коп., відсотки в сумі 214914 грн., 3953 грн. 41 коп. пені та 2572 грн. 44 коп. судового збору, а всього 259817 грн. 35 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом 10 днів з дня отримання ним його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 22 грудня 2015 року

Головуючий: ОСОБА_4