Справа № 466/2000/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(Заочне)

25 травня 2015 року м. Львів

Шевченківськийрайонний суд м. Львова у складі :

головуючого судді Федорової О.Ф.

при секретарі Пришляк З.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа СГІРФО Шевченківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа СГІРФО Шевченківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому та його батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 07.03.2003 року серія САА № 454336 загальною площею 41,40 кв.м., житлова площа 29,20 кв.м.

Після смерті батьків - ОСОБА_4, ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 успадкував по 1/3 (одній третій) частці в квартирі АДРЕСА_2, що на праві спільної сумісної власності належали батькам.

09 вересня 2010 року в належну на праві власності квартиру АДРЕСА_3 зареєстрував свою дружину - ОСОБА_2 та сина - ОСОБА_3.

08.11.2010 року відповідно до договору дарування від 08 листопада 2010 року ОСОБА_1 подарував 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 своєму сину - ОСОБА_3.

З часу реєстрації відповідачів у вказаній квартирі та укладення договору дарування, відповідачі в квартирі не проживали та до теперішнього часу не проживають, оскільки з кінця 2010 року виїхали закордон до ОСОБА_6 на постійне місце проживання. Факт не проживання відповідачів у вказаній квартирі зафіксовано у акті № 642 ЛКП «Збоїще-408».

21 серпня 2014 року ОСОБА_3 перебуваючи з коротким візитом в Україні оформиву нотаріуса довіреність якою уповноваживпозивача бути представником з питань продажу належної йому за договором дарування 1/3 частки квартири №16 вбудинку№27 по вулиці Волинська у місті Львові, а також зняти з реєстрації.

Крім цього, колишня дружина - ОСОБА_2, яка в ОСОБА_6 25.09.2012 року оформила розлучення, перебуваючи також з коротким візитом в Україні оформила у нотаріуса довіреність, за якою уповноважила ОСОБА_1 бути її представником з питань зняття її в квартирі АДРЕСА_2.

28.02.2015 року ОСОБА_1 від свого імені та від імені сина ОСОБА_3 згідно довіреності від 22.08.2014 року уклав договір купівлі- продажу 114/300 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_2, а саме 100/300 часток належних на праві власності за договором дарування ОСОБА_3 та 14/300 часток у праві власності на квартиру які належали позивачу.

Зазначає, що оскільки квартира продана не в цілому, обов'язковою умовою договору купівлі продажу є yклaдення між продавцями та покупцем договору поділу зазначеної квартири, за яким виникне право власності на утворені нові приміщення, як на окремі об'єкти

нерухомого майна. Як власник новоутвореного майна має намір в подальшому укласти договір купівлі продажу, однак вимогою майбутнього нового покупця, а також покупця за договором від 28.02.2015 року є обовязкове зняття з реєстраційного обліку осіб, які зареєстровані у квартирі.

Будучи уповноваженим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі виданої довіреності, звернувся у паспортний стіл для зняття відповідачів з реєстраційного обліку, однак було відмовлено, оскільки необхідна наявність особи яку знімають з обліку та її паспорт громадянина України, для здійснення необхідної відмітки про зняття з реєстраційного обліку. Для вирішення даного питання було запропоновано звернутися до суду.

Просив суд ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Володимировичавизнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4, та зняти з їх реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені через оголошення у пресі, заяв та клопотань на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи СГІРФО Шевченківського РВ ЛМУ УМВС у Львівській області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце повідомлений належним чином, згідно поштового повідомлення про отримання.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, якщо повідомлені ним причини неявки визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивач не заперечував протии розгляду справи у заочному порядку, про що надав суду відповідну заяву.

Судом в межах заявлених позовних вимог встановлені обставини та відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 07.03.2003 року серія САА № 454336 на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сімї ОСОБА_4 і ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_4 (а.с.8). Після смерті ОСОБА_4, померлого 21 березня 2003 року відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2003 року, ОСОБА_1 успадкував 1/3 частку у квартирі АДРЕСА_4 (а.с.12) та в установленому порядку оформив спадщину згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.11.2003 року (а.с.9). З довідки Шевченківської рай адміністрації відділу житлового господарства № 1063 від 23.02.2015 року вбачається, що у вказаній квартирі з 09.09.2010 року зареєстровані дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та співвласник син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10). Відповідно до договору дарування від 08 листопада 2010 року ОСОБА_1 подарував 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 своєму сину - ОСОБА_3 (а.с.6).

Відповідно до договору купівлі продажу від 28.02.2015 року ОСОБА_1 від свого імені та від імені сина ОСОБА_3 згідно довіреності від 22.08.2014 року уклав з ОСОБА_7 договір купівлі- продажу 114/300 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_2, а саме 100/300 часток належних на праві власності за договором дарування ОСОБА_3 та 14/300 часток у праві власності на квартиру які належали позивачу (а.с.5).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 20 січня 2015 року надала довіреність ОСОБА_1 бути її представником з питань зняття з реєстраційного обліку (а.с.13), та ОСОБА_3 22 серпня 2014 року надав довіреність ОСОБА_1 бути його представником з питань продажу належної йому підставі договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 (а.с.14). Відповідно перекладу рішення суду ОСОБА_6 від 25 вересня 2012 року шлюб розірвано(а.с.18-20). Відповідно до договору поділу нерухомого майна від 13 березня 2015 року уклали договір про що 186/300 часток у праві спільної часткової власності у квартирі АДРЕСА_2 належать ОСОБА_1 та 114/300 тієї ж самої квартири належать ОСОБА_7 (а.с. 29).

Як вбачається з акту затвердженого директором ЛКП «Збоіща - 408»№ 642 від 23.02.2015 року в квартирі АДРЕСА_2 з 2010 року зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, але не проживають.

В судовому засіданні у якості свідка була допитана ОСОБА_8, що є сусідкою з квартири № 27, яка пояснила суду, що відповідачі зі слів ОСОБА_1 виїхали до ОСОБА_6 на постійне проживання, Кристинувона бачила в останнє на похоронах ОСОБА_9 приблизно у 2009 році, а сина ОСОБА_10 не бачила зовсім ніколи.

Згідно ст. ст. 10, ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як встановлено судом, підтверджено відповідними правовстановлюючими документами та не ким не оспорюється, позивач ОСОБА_1 є власником частки квартири АДРЕСА_2. Його син ОСОБА_3, також мав частку у праві власності, яка з часом була відчужена за договором купівлі продажу.

Відповідно до ч.4 ст.156, ч.2 ст.64 Житлового кодексу України до членів сімї власника будинку (квартири) належить дружина власника, їх діти і батьки.

ОСОБА_2 на законних підставах, як дружина (члена сімї) власника була зареєстрована у вказаній квартирі. Шлюб було припинено, з реєстраційного обліку не знята.

Але позивач у своєму позові посилається що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, саме з підстав визначених у ст. 72 Житлового кодексу України, як члени сімї наймача. Отже квартира АДРЕСА_2 належить до приватного житлового фонду, а не державного чи громадського житлового фонду, а тому положення ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України на спірні правовідносини не поширюються і їх не регулюють.

У статті 405 ЦК України йдеться про право членів сімї власника, які проживають разом з ним, на користування житлом, і передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивач під час розгляду справи не заявляв клопотань про зміну підстав заявленого позову.

Суд на власний розсуд не може змінювати підстави позову та відповідно до вимог ст.. 11 ЦК України розглядає цивільні справив межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно зі ст. ст. 15, 16, 386, ЦК України власник майна має право звернутись до суду з позовом про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів, осіб. Входячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Тому в даному випадку власник повинен звертатися до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку, що правова підстава заявленого ОСОБА_1 позову для визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, до спірних правовідносин не може бути застосована в якості належного способу захисту права ОСОБА_1, як власника та як нового власника квартири (майна).

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 7, 10, 11, 11-1, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223, 226, 233, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа СГІРФО Шевченківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_11