Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

ІваненкоЮ.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ямпільського районного управління юстиції Старжевського В.В. про визначення частки майна боржника ОСОБА_4,

за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 12 грудня 2014 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_5 суму заборгованості за договором позики - 303 000 грн (а. с. 19-22). Рішення набрало законної сили і звернуто до виконання.

У лютому 2015 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ямпільського районного управління юстиції Старжевський В.В. звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_4 у майні, яким вона володіє спільно з колишнім чоловіком ОСОБА_7 Цим майном є приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1» на першому поверсі багатоквартирного будинку загальною площею 57,65 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1. Державний виконавець просить визначити, що у власності ОСОБА_4 перебуває 1/2 частки вказаного майна.

Подання обґрунтоване тим, що зазначене вище приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1» придбане фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 у 2008 році, тобто під час його перебування в шлюбі з ОСОБА_4, за їх спільні кошти.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 червня 2015 року подання задоволено частково. Виділено Ѕ ідеальної частки у вбудованому приміщенні салону «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 57,65 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку, що належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності із ОСОБА_7

У задоволенні іншої частини подання відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 червня

2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні подання.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - просить скасувати ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року та залишити в силі ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 червня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи частково подання, суд першої інстанції виходив з того, що жодного іншого майна за боржником не зареєстровано, державним виконавцем вжито всіх процесуальних заходів щодо встановлення майна, яким ОСОБА_4 одноособово володіє на праві приватної власності, перш ніж вдаватись до необхідності визначення частки з майна боржника, яким вона володіє спільно з іншими особами.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні подання про визначення частки майна боржника, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вбудоване приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1» залишилось у володінні ОСОБА_7, однак не встановлено, що вказане приміщення перебуває у володінні боржниці ОСОБА_4, а тому ст. 379 ЦПК України не може бути застосована, оскільки вирішення питання про визначення частки майна боржника можливе лише шляхом визначення частки у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Проте погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що з 1996 по 2014 рік ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 12 липня 1996 року за № НОМЕР_1.

Судами установлено, що в період спільного подружнього життя, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було набуте нерухоме майно, що підтверджується договором купівлі-продажу приміщення від 29 серпня 2008 року.

З вищезазначеного договору вбачається, що ОСОБА_7 придбав вбудоване приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 57,65 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку, договір посвідчено державним нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області за реєстром № 3956, засвідчено справжність підпису ОСОБА_4, на заяві, якою вона надає згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_7 за їхні спільні кошти вбудованого приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики у сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно 300 000 грн, а також судові витрати у сумі 3 000 грн.

Крім того, слід зазначити, що 11 листопада 2010 року державним нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області за реєстром № 3953 було засвідчено справжність підпису ОСОБА_4 на згоді на купівлю її чоловіком ОСОБА_7 за їхні спільні кошти Ѕ частки приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», площею 23,95 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити всі факти, що складають зміст поняття набуття спільної сумісної власності подружжя, що, власне, й підтверджується поданням державної виконавчої служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області та довідкою, виданою Ямпільською державною нотаріальною конторою Вінницької області від 15 травня 2015 року № 425/010-16, про те, що 29 серпня 2008 року державним нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області за реєстром № 3956 було засвідчено справжність підпису ОСОБА_4 на заяві, якою вона надає згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_7 за їхні спільні кошти вбудованого приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 57,65 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час розгляду судом справи, у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно. У випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно із ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суд апеляційної інстанції не перевірив, якими нормами права регулюються питання про визначення частки в спільному майні за поданням державного виконавця, не звернув уваги на положення глави 26 ЦК України та ст. 379 ЦПК України, не з'ясував чи використовується спірне майно як підприємницька діяльність, постановив помилкову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

У порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвал судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції постановив незаконну ухвалу, яка не відповідає вимогам процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі, її потрібно скасувати, а справу -направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік