УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності, виключення майна з опису та зняття арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2014 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року, яким позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на монітор «LG», системний блок Hs, акустичні колонки «Trust», сканер-принтер «Epson», телевізор «Samsung», пральну машину «LG». Вище перелічене майно виключено з акта опису від 14 серпня 2014 року, складеного державним виконавцем Горошенко Я.А. і знято з нього арешт, а в решті вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Крім того, ОСОБА_7 заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, посилаючись на те, що вказана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1772/ed_2009_11_17/pravo1/T041618.html?pravo=1> суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 вказувала про те, що нею було придбано монітор «LG», системний блок Hs, акустичні колонки «Trust», сканер-принтер «Epson», телевізор «Samsung», пральну машину «LG», на підтвердження чого надано відповідні товарні чеки, гарантійні талони, виписані на її ім'я.

Відповідно до ст. ст. 317 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843362/ed_2009_11_17/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 321 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843366/ed_2009_11_17/pravo1/T030435.html?pravo=1> власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права, чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом.

ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_11_17/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачені засади захисту права власності.

Пунктами 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» визначено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. При розгляді справ такої категорії суд зобов'язаний звертати увагу, чи додержані відповідною службовою особо вимоги закону про опис майна. Судам необхідно мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник через порушення прав власника майна згідно з переліком, арешт на яке було накладено державним виконавцем під час виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 боргу в розмірі 62 тис. грн, і яка вимагає усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним їй майном.

Враховуючи наведене, зазначений спір є цивільно-правовим і відповідно до вищезазначених норм права, підсудний місцевим судам загальної юрисдикції, тому правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 та закриття провадження у справі не має.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

За змістом ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні справи місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку, ті факти, що частина описаного 14 серпня 2014 року державним виконавцем майна, а саме: монітор «LG», системний блок Hs, акустичні колонки «Trust», сканер-принтер «Epson», телевізор «Samsung», пральну машину «LG» належить позивачці, дійшов обґрунтованого висновку про визнання за ОСОБА_4 права власності, виключення цих речей з опису та зняття арешту накладеного на вищевказане майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 2 ст. 338 ЦПК України підстави для скасування рішення суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про закриття провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

П.О. Гвоздик
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко