УХВАЛА

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про захист прав споживача,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 11 160 грн вартості оплаченого товару неналежної якості та 1 674 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 26 січня 2013 року уклала з відповідачем договір купівлі-продажу шафи-купе та кутового дивана на загальну суму 20 691 грн, в тому числі з вартістю кутового дивана - 11 160 грн.

Зазначила, що в день укладення договору сплатила відповідачу 10 000 грн, а після доставки товару за місцем її проживання оплатила відповідачу залишок суми у розмірі 10 691 грн, проте з'ясувалося, що придбаний нею у відповідача кутовий диван не відповідає вимогам належної якості та має істотні недоліки, які були виявлені нею при його детальному огляді.

У зв'язку з відмовою відповідача врегулювати це питання в досудовому порядку просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2013 року позов задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу від 26 січня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, в частині придбання кутового дивана на суму 11 160 грн.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти, сплачені за товар неналежної якості, у сумі 11 160 грн 00 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволено, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі заочне рішення місцевого суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що відповідачем порушені права позивача як споживача, які стосуються придбання товару неналежної якості, а доказів повернення ОСОБА_3 грошових коштів за придбаний нею неналежної якості товар не надано, дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_4 грошових коштів, сплачених за товар неналежної якості, та розірвання договору купівлі-продажу.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи заочне рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовну, виходив з того, що позивач не надала будь-яких належних доказів щодо придбання у відповідача кутового дивана неналежної якості, клопотань про призначення експертизи не заявляла, дійшовши висновку про недоведеність позовних вимог про передання їй продавцем кутового дивану неналежної якості, який має істотні недоліки.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець взяв на себе зобов'язання передати товар, а саме: шафу-купе та кутовий диван у власність покупцеві, а покупець зобов'язався прийняти товар та сплатити за нього загальну вартість 20 691 грн, з якої ціна кутового дивана становить 11 160 грн (а. с. 5-6).

На виконання умов договору позивачка при його укладенні здійснила оплату у розмірі 50 % товару, а саме: 10 00 грн, а 19 лютого 2013 року після доставки товару за її адресою, нею сплачено залишок частини вартості товару у розмірі 10 691 грн.

25 лютого 2013 року ОСОБА_3 направила на адресу відповідача цінний лист, в якому повідомила останнього про невідповідність кутового дивана вимогам належної якості, а також просила розірвати договір купівлі-продажу товару від 26 січня 2013 року в частині придбання кутового дивана та повернути сплачені кошти в розмірі 11 160 грн.

Крім того, позивачем на адресу відповідача цього ж дня були направлені рекомендований лист аналогічного змісту та телеграма, які їй повернуті без вручення адресату з підстав відмови від отримання та за закінченням встановленого терміну зберігання.

Інспекцією з питань захисту прав споживачів у м. Києві листом від 09 квітня 2013 року № 926/К-926-13 на скаргу позивача повідомлено, що відповідач за своїм місцезнаходженням діяльності не здійснює та провести його перевірку не вбачається можливим (а. с. 45).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) передбачає, що недоліком є будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Істотним недоліком є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий, його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів або він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Разом із цим ст. 17 Закону передбачено, що за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов'язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов'язок довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.

Таким чином саме на споживача покладається обов'язок довести наявність істотного дефекту продукції.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Приписами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ст. 8 Закону в разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

- пропорційного зменшення ціни;

- безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

- відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

- розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

- вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Отже, за змістом зазначеної норми підставами задоволення вимог споживача є сукупність декількох обставин, а саме: наявність істотних недоліків, виникнення зазначених недоліків з вини виробника та виникнення недоліків протягом гарантійного строку.

Звертаючись до суду з указаним позовом позивачка посилалась на те, що придбаний нею у відповідача товар є неналежної якості, на підтвердження чого дала фотокартки, які не місять даних про те, коли вони були зроблені і ким та із зображених на них предметів неможливо встановити їх приналежність до речі, що визначена індивідуальними або родовими ознаками; при цьому позивачкою не надано будь-яких належних доказів, які б містили інформацію про те, що кутовий диван придбаний у відповідача є товаром неналежної якості, який має істотні недоліки, клопотання про призначення експертизи позивачкою також не заявлялось.

Таким чином, оскільки позивачка не довела, що придбаний нею товар має істотні недоліки, які роблять неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення та які не можна усунути в розумний строк, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволення позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана