АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/8070/15 Головуючий: 1 інстанції: Попов О.Г.
Справа: №629/2987/15-ц Доповідач: Івах А.П. Категорія: майнові
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Черкасова В.В., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності на частину житла,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, визнання права на 1/3 житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 17 січня 2009 року він з ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 17 січня 2009 року серія НОМЕР_1, видане відділом реєстрації актів цивільного стану в м. Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Від шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_3 та їх донька ОСОБА_4 в результаті приватизації набули право власності на приміщення №2, яке складається з трьох житлових кімнат з відповідною площею місць загального користування за адресою: АДРЕСА_1.

Вважаючи вказане житло спільним майном подружжя, просив поділити його з відступом від рівності поділу часток з урахуванням інтересів дитини та визнати за ним, ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину спірного житла.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 вересня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з підстав, передбачених положеннями статей 80, 119, 121 ЦПК України та надано строк для усунення недоліків заяви протягом 5 днів з моменту отримання вказаної ухвали.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про її скасування та ухвалення нової, якою направити справу для продовження розгляду до того ж суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія приходить до наступного:

Наявні матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою 23 липня 2015 року (а.с.1-2).

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 вересня 2015 року позовну заяву залишено без руху в зв'язку з тим, що позивач не вказав ціну позову та не сплатив судовий збір (а.с.22-23).

09 жовтня 2015 року позивач на виконання вимог ухвали суду надав суду квитанцію №241 від 08 жовтня 2015 року про сплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., що у відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» є мінімальною ставкою судового збору із позовних заяв майнового характеру (а.с.33).

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_2 неподаною та вирішуючи питання про повернення її позивачу, суд виходив із того, що недоліки заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали від 28 вересня 2015 року, не усунуто, не зазначена ціна позову та не зазначено доказів, чим підтверджується вартість спірного майна. При цьому суд керувався вимогами ч. 2 ст.121 ЦПК України.

Проте, судова колегія вважає, що суд першої інстанції поспішно дійшов висновку, який у повній мірі не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Так, позивачем сплачена мінімальна ставка судового збору у розмірі 243,60 коп..

Відповідно до положень ч. 2 ст. 80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Крім того, за нормами ст. 130 ЦПК України попереднє судове засідання проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи.

За даними свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 2015 року відповідна вартість на момент приватизації складала 11-20 грн. (а.с. 7).

Вимогами ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України суд не позбавлений права витребувати докази, які містять певну інформацію щодо дійсної вартості спірного майна та при вирішенні спору по суті визначаються з ціною позову та застосуванням вимог ст. 88 ЦПК України.

На зазначені положення цивільного процесуального закону суд належної уваги не звернув та поспішно дійшов висновку.

Як розяснено у п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах (далі Постанова) Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Згідно ст.60 ЦПК України суд слухає справу на підставі тих доказів, які надала сторона. Неповне надання доказів може впливати тільки на висновок суду щодо обґрунтованості позовних вимог, але це не може бути підставою для визнання позовної заяви неподаною на стадії прийняття заяви.

Оскільки суддею при постанові ухвали порушені норми процесуального кодексу, таку ухвалу не можна визнати законною, вона підлягає скасуванню.

Керуючись ст..ст.303, 307, 312, 314, 319 ЦПК України, судова колегія з цивільних справ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий -

Судді -