У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Малько О.С., Шеремет А.М.

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

з участю:

представника позивача ПАТ «Дельта Банк» Оверчук О.В.,

представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 08 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача не погоджуючись з рішенням суду, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невірною оцінкою досліджених доказів.

Зазначає, що позичальник ОСОБА_2 була повідомлена про заміну кредитора у зобов'язанні, що й не заперечувала в судовому засіданні, в подальшому здійснювала часткове погашення заборгованості на користь нового кредитора, зверталася до нього з листами.

Доводить, що висновок суду про відсутність у позичальника інформації про умови, на яких отримувався кредит, його сукупну вартість, щодо заборгованості та підстав для звернення позивача з позовом до суду, не ґрунтується на реальних обставинах та доказах у справі.

Вказує, що твердження суду про відсутність графіку погашення кредиту та відсутність інформації у позичальника про загальну вартість кредиту, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки додатком №1 до кредитного договору, укладеним 18 квітня 2008 року, передбачено, що витрати за кредитом (подорожчання кредиту) в наступні роки розраховуються аналогічно першим двом рокам і будуть складати щорічно не більше, ніж за другий рік кредитування.

Стверджує, що позичальнику було відомо про порядок здійснення платежів згідно умов укладеного кредитного договору, затвердженого графіку погашення кредиту, оскільки відповідно до п. 7.1 кредитного договору, позичальник ствердила, що шляхом підписання договору, позичальник підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування банку, тобто власним підписом засвідчила про відсутність будь-яких претензій та застережень.

Звертає увагу, що суд досліджуючи в судовому засіданні оригінал кредитної справи, не взяв до уваги та не надав належної оцінки наявним у матеріалах кредитної справи заяви-анкети позичальника та листа-повідомлення про умови кредитування.

Посилається на відсутність факту порушення вимог закону кредитором та прострочення кредитора, як того вимагає ст.613 ЦК України.

Вважає, що з врахуванням вимог ч.2 ст.1050 ЦК України та нявності простроченої заборгованості позичальника перед банком станом на 25.06.2014 року у банку виникло право звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, а з врахуванням норм ст.553, 543,554 ЦК України у банку були правові підстави для звернення до суду з вимогою про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя.

За викладених обставин просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, вирішити питання щодо стягнення судових витрат, сплачених при пред'явленні позову та за подачу апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредитні кошти для придбання нерухомості в сумі 267 600 грн зі сплатою 11,8 % річних та терміном повернення до 17 квітня 2039 року.

Виконання зобов'язання забезпечено порукою відповідно до договору поруки, укладеного 18 квітня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4, згідно з яким поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПAT «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПAT «Дельта Банк», згідно з яким ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених вище зобов'язаннях і до нього переходить (відступається) право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання зобов'язання за кредитними та забезпечувальними договорами.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, який відмовляючи у позові дійшов висновку, що у позивача не виникло права на звернення з вимогою про дострокове стягнення з відповідача всієї суми за кредитним договором, позивачем не доведено, що діями відповідача при виконанні умов кредитного договору прострочено сплату чергового платежу.

Доводами апеляційної скарги даний висновок суду першої інстанції не спростовано з огляду на наступне.

Виходячи з приписів ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частина (з простроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

Згідно п.п.2.4,2.5 умов кредитного договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менше 719 грн. 35 коп. по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, шляхом безготівкового перерахунку коштів з рахунку позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку.

Пунктом 3.2 постанови НБУ „Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" від 10 травня 2007 року №168, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплат процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору від 18 квітня 2008 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2, позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком, який є невід'ємною частиною цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 надавався графік сплати платежів за кредитним договором укладеним з ТОВ „Укпромбанком" надавався, а з 30 червня 2010 року, що не спростовується стороною позивача, після укладення договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПAT «Дельта Банк» графік сплати платежів не надавався, сплата відбувалась на розсуд боржника.

Під час апеляційного розгляду представник позивача підтвердила, що кредитний договір укладений з ОСОБА_2 перейшов до ПАТ «Дельта Банк» без заборгованості і позичальник сплачувала кредитні зобов'язання протягом тривалого терміну, а саме до 2013 року, без заборгованості.

Відповідно до п.6.2 кредитного договору, банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору та договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у випадках, передбачених пп.а-ж, в тому числі і в випадку порушення позичальником строків платежів, що встановлені договором.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що письмова вимога банку вих.31.4-08/6665/14 направлена ОСОБА_2 16.07.2014 року, яка не була отримана боржником.

07 серпня 2014 року подано позов до суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, тобто з недотримання тридцятиденного строку передбаченого п.6.2. кредитного договору.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що представником позивача не надано доказів розрахунку заборгованості яка утворилась при подачі позову до суду, не спростована ця обставина і доводами апеляційної скарги.

Доводами апеляційної скарги стверджується про необов'язковість складення та надання графіку позичальнику для належного та своєчасного виконання зобов'язань за умовами кредитного договору, що не відповідає фактичним обставинам та умовам укладеного кредитного договору з ОСОБА_2

Досліджені під час апеляційного розгляду справи довідки банку (а.с.76,149) свідчать про відсутність заборгованості відповідачки перед банком по сплаті тіла кредиту, що в свою чергу не свідчить про неналежне виконання договірних зобов'язань ОСОБА_2

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді О.С.Малько

А.М.Шеремет