АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3000/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом Департаменту соціального захисту населення Черкаської ОДА до ОСОБА_6, третя особа - УДАІ УМВС України в Черкаській області про повернення та вилучення транспортного засобу, забезпеченого на пільгових умовах , -

в с т а н о в и л а :

Позивач, Департамент соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - УДАІ УМВС України в Черкаській області про повернення та вилучення транспортного засобу, забезпеченого на пільгових умовах.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 12.04.2005 року до позивача звернувся ОСОБА_7, як інвалід першої групи, із заявою про надання йому транспортного засобу, забезпеченого на пільгових умовах.

Позивачем було прийнято рішення та надано заявникові транспортний засіб, а саме М1 ЗАЗ-110206, рік випуску 2006, колір касабланка біла, номер кузова НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2. Згідно рішення колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА від 07.04.2006 р. № 4-2, у зв'язку з неспроможністю ОСОБА_7 керувати автомобілем, право керування надано його зятеві ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

Згідно п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою КМУ від 19.07.2006 р. №999, після смерті інваліда, автомобіль, яким він був забезпечений, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда; якщо строк експлуатації автомобіля менше ніж 10 років - автомобіль залишається іншому члену сім'ї померлого інваліда, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету суми вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. У разі несплати коштів, автомобіль повертається управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Однак, відповідачем, всупереч вищевказаного Порядку, спірний автомобіль не повернутий позивачеві, тому позивач вважає порушеним своє право володіння автомобілем, та таким, що підлягає захисту судом.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду та просив вилучити у ОСОБА_6 транспортний засіб М1 ЗАЗ-110206, рік випуску 2006, колір касабланка біла, номер кузова НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2, передати його Департаменту соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації та стягнути із відповідача судові витрати.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року позов задоволено та вилучено у ОСОБА_6 транспортний засіб М1 ЗАЗ-110206, рік випуску 2006, колір касабланка біла, номер кузова НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2, та передано його Департаменту соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації, стягнуто із ОСОБА_6 на користь Департаменту соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації судові витрати по справі, що складаються із судового збору в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з наступних підстав.

Так, за матеріалами справи колегією суддів установлено, що 12.04.2005 року до позивача звернувся ОСОБА_8, як інвалід першої групи, із заявою про надання йому транспортного засобу, забезпеченого на пільгових умовах.

Позивачем було прийнято рішення та надано заявникові транспортний засіб, а саме М1 ЗАЗ-110206, рік випуску 2006, колір касабланка біла, номер кузова НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2.

На підставі рішення колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА від 07.04.2006 року №4-2 у зв'язку з неспроможністю ОСОБА_8 керувати автомобілем, право керування надано його зятеві ОСОБА_6 ( а. с. 16).

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( а. с. 19).

Наданий ОСОБА_7 автомобіль фактично залишився у користуванні ОСОБА_6, який 08.11.2006 року перереєстрував вказаний автомобіль на себе в Черкаському ВРЕР, що підтверджується обліковою карткою ТЗ на підставі довідки територіального відділу соцзахисту ( а. с. 46).

Згідно довідки Степанківської сільської ради Черкаського району від 02.11.2006 року №2237 на момент смерті ОСОБА_8 разом із ним проживав та був зареєстрований, зокрема, ОСОБА_6 ( а.с. 22).

При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що згідно п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою КМУ від 19.07.2006 р. №999, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда. Якщо строк експлуатації автомобіля менше ніж 10 років - автомобіль залишається іншому члену сім'ї померлого інваліда, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету суми вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Питання визначення розрахункової суми для викупу автомобіля, перереєстрації автомобіля, забезпеченого на пільгових умовах, також врегульовано вказаним Порядком.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції неможливо погодитись з наступних підстав.

Відповідно до пункту 37 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року N 999, (у редакції, чинній на час прийняття рішення про надання спірного автомобіля (квітень 2006 року), після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Зазначений вище Порядок від 8 вересня 1997 року був визнаний таким, що втратив чинність, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року N 999 "Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями".

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України та частини другої статті 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти, у тому числі й акти цивільного законодавства, не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 37 Порядку від 8 вересня 1997 року в редакції, чинній на час прийняття рішення про надання спірного автомобіля, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Перереєстрація автомобіля на ім'я одного з членів сім'ї інваліда, який на час смерті інваліда проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку як власник транспорту (абз. 2 п. 37 Порядку від 8 вересня 1997 року).

9 серпня 2006 року набрав чинності Порядок від 19 липня 2006 року, відповідно до п. 16 якого після смерті інваліда автомобіль, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Дія положень ст. 5 ЦК України в повному обсязі поширювалась і на Порядок від 19 липня 2006 року N 999, як на новий акт цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У справі, яка переглядається, інваліда було забезпечено автомобілем на умовах, визначених п. 37 Порядку від 8 вересня 1997 року.

Проте, задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вимоги закону та дійшов помилкового висновку про те, що положення п. 16 Порядку від 19 липня 2006 року підлягають застосуванню до відносин, які виникли до набрання чинності вказаним актом цивільного законодавства, не врахував, що спірні відносини є єдиним правочином щодо забезпечення інвалідів автомобілями та надання права членам сім'ї інваліда на залишення автомобіля в разі його смерті, і що новий Порядок установлює обмеження та зобов'язання, яких не було в Порядку від 8 вересня 1997 року, чинного на момент виникнення правовідносин.

Верховний Суд України 3 лютого 2010 року у справі N 6-21178св08 і 29 листопада 2010 року у справі N 6-7933св10 та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 27 липня 2011 року у справі N 6-15617св11, тобто у справах зі спорів, що виникли в подібних правовідносинах, за позовами головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних державних адміністрацій до членів сімей померлих інвалідів про повернення автомобілів, як суди касаційних інстанцій не знайшли підстав для задоволення позовних вимог виходячи з того, що Порядок від 19 липня 2006 року, в силу ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України не поширюється на права та обов'язки, які виникли на підставі Порядку від 8 вересня 1997 року.

Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 січня 2012 року у справі N 6-72цс11.

Це судове рішення згідно зі статтею 3607 ЦПК України є обов'язковим для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із ним.

Задовольняючи позов, суд не врахував принципу правової визначеності (складової верховенства права), в якому, як зазначив Конституційний Суд України в підп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010, стверджується: "що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки ".

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_6, як член сім'ї інваліда на час його смерті проживав разом з ним, то у відповідності до пунктів 37 постанови Кабінету Міністрів України N 999 від 8 вересня 1997 року "Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями" автомобіль, отриманий інвалідом на пільгових умовах, що перебував на обліку для забезпечення автомобілями в органах соціального захисту населення, після смерті такого інваліда, автомобіль, яким він був забезпечений, безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї.

Відповідно до ст. 360-7 ЦІІК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Так, відповідно до Постанови Верховного суду України від 16 травня 2012 року (справа № 6-10 цс12) визначено, що питання щодо вилучення після смерті інваліда в членів його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом, повинно вирішуватися на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда.

Оскільки права та обов'язки в членів сім'ї інваліда стосовно спірного автомобіля виникли після смерті інваліда, а не в момент забезпечення його автомобілем, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає зазначений Порядок постанови Кабінету Міністрів України N 999 від 8 вересня 1997 року "Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями", який був чинним на час смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У зв'язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що спірний автомобіль не може бути вилучений на підставі п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 999 від 19 липня 2006 року, оскільки такий Порядок не набрав чинності на час смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а діяв Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України N 999 від 8 вересня 1997 року, який не передбачав вилучення автомобіля, після смерті інваліда, і даний нормативний акт не має зворотної дії в часі, оскільки як на час забезпечення інваліда автомобілем, так і на час його смерті діяв Порядок постанови Кабінету Міністрів України N 999 від 8 вересня 1997 року "Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями".

А тому, враховуючи положення законодавства, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування, як ухвалене з порушенням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, відповідно до положень ст.309 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом Департаменту соціального захисту населення Черкаської ОДА до ОСОБА_6, третя особа - УДАІ УМВС України в Черкаській області про повернення та вилучення транспортного засобу, забезпеченого на пільгових умовах - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити Департаменту соціального захисту населення Черкаської ОДА до ОСОБА_6, третя особа - УДАІ УМВС України в Черкаській області про повернення та вилучення транспортного засобу, забезпеченого на пільгових умовах .

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :