Справа № 450/792/15-ц Провадження № 2/450/931/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р.Пустомитівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді -ОСОБА_1.
при секретарі -ОСОБА_2

за участю

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про стягнення банківського вкладу, нарахованих відсотків та зустрічного позову до ОСОБА_6 акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_5 про визнання нікчемним договору банківського вкладу.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_6 акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість за договором банківського вкладу № 2824 від 01.08.2013 року у розмірі 28 290, грн. (двадцять вісім тисяч двісті девяносто гривень)

В обґрунтування позову покликається на те, що 01.08.2013 року між ним та АТ «Ощадбанк» в особі завідуючої ТВБВ №10013/0332 ОСОБА_7 було укладено договір № 2824 на вклад «Депозитний» терміном на один рік один місяць на суму 24 000,0 грн. встановленою процентною ставкою у розмірі 16,5% річних На даний час, щодо завідуючої ТВБВ №10013/0332 ОСОБА_7 та касира цього відділення розглядається кримінальна справа в ході якого встановлено, що 1 серпня 2013 року ОСОБА_7 - завідувач відділення АТ «Ощадбанк», перебуваючи на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально- відокремленого без балансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», в м. Львові, по вул. Медової Печери, 39, від імені банку виготовила двосторонній Договір на вклад Депозитний на імя ОСОБА_5 (позивача), до якого внесла дані про відкриття розрахункового рахунку № 2824. Даний договір було підписано позивачем, після чого завідувач відділення банку скріпила його власним підписом та печаткою банку. Після цього, вона виготовила заяву на прихід готівки, в яку внесла дані про внесення вкладником на свій (вкладника) депозитний рахунок коштів в сумі 24 000 грн., та яка була підписана нею. Після цього п. Скаско передала позивачу екземпляр договору та заяву про прихід готівки.

Позивач вказує. що незважаючи на наведене та всупереч положень ст. 1172 ЦК України, керівництво ПАТ „ощадбанк відмовляється повернути йому його кошти, не визнаючи договір № 2824 від 01.08.2013 року, на вклад «Депозитний» покликаючись, що він незареєстрований у системі обліку банку.

На підставі наведеного позивач просить суд захиснитти його порушені майнові права, шляхом задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 за дорученням ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та просить задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 акціонерного товариство «Державний ощадний банк України» ОСОБА_4 позов не визнав та подав зустрічний позов, яким просить визнати договір банківського вкладу нікчемним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при укладенні Договору на вклад «Депозитний» № 2824 не додержано письмової форми договору банківського вкладу, оскільки відсутні документи, які підтверджують факт прийняття банком від ОСОБА_5 готівки на вклад.

ОСОБА_5 зустрічних позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» не визнав, вказуючи при цьому на те, що внесення ним в банк коштів підтверджується договором банківського вкладу, а також виданою банком заявою про прихід готівки від 01 серпня 2013 року, яка містить в собі всі необхідні реквізити і відповідає вимогам, встановленим п. 2.9 гл. 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України. Тому просить суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України».

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5 слід відмовити.

Судом встановлено, що 01 серпня 2013 року між ОСОБА_5 та АТ «Ощадбанк», було укладено договір вкладу № 2824 згідно якого банк прийняв на депозитний рахунок 24 000, 00 грн. строком на тринадцять місяців з кінцевим терміном повернення 01 вересня 2014 року з встановленою процентною ставкою у розмірі 16,5% річних.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Суд вважає, що спірні договори відповідають вимогам названих норм, оскільки мають просту письмову форму й містять всі умови, необхідні для договору даного виду: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору.

Згідно п. 2.9 гл. 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому ч. З ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Таким чином, згідно із ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів у національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, у день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Письмова форма спірних договорів підтверджуються наданим позивачем ОСОБА_5 договором банківського вкладу, яким, в свою чергу, повністю підтверджується внесення ним в банк грошових сум. Крім цього, в підтвердження отримання від нього грошових сум банк видав заяву про прихід готівки від 01 серпня 2013 року. Згадана заява відповідає вимогам п. 2.9 гл. 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України.

Суд вважає, що спірні договори були підписані від імені банку повноважною особою, ОСОБА_7, оскільки таке повноваження завідувача ТВБВ №10013/0332 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» як підписання договорів від імені банку на залучення коштів від фізичних осіб в національній та іноземній валюті, передбачено наказом №440 від 18 червня 2012 р. філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Як спірний договір, так і видана банком заява мають всі необхідні реквізити, від імені банку підписані особою, повноваження якої банком не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Разом із тим згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Виходячи зі змісту ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 8 гл. 2 розд. III Інструкції письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч. З ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення).

За таких обставин, суд вважає додержаною письмову форму спірних договорів банківського вкладу, а відтак підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання їх нікчемності, не вбачає. У зв'язку з викладеним, суд вважає необхідним відмовити ПАТ «Державний ощадний банк України» у задоволенні його позовних вимог.

Суд не може прийняти до уваги посилання представника АТ «Ощадбанк» на невідповідність змісту заяви на прихід готівки від 01 серпня 2013 року вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої Постановою Правління національного банку України від 01.06.2011 року №174, оскільки положення вказаної інструкції встановлюють порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій і не встановлюють будь-яких обов'язкових правил поведінки для клієнтів банку. У правовідносинах ОСОБА_5 з АТ «Ощадбанк», касові операції проводили працівники банку, а не ОСОБА_5, а тому останній не може бути відповідальним за порушення працівниками банку положень згаданої інструкції та інших внутрішніх банківських нормативних документів. Видана банком заява містять підпис посадової особи в межах її повноважень, а отже, є документом бухгалтерського обліку, складалися банком, і за його відповідність вимогам нормативних актів несуть відповідальність працівники банку.

Суд не бере до уваги посилання представника АТ «Ощадбанк» на те, що кошти від позивача за зазначеним договором до каси банку не надходили і рахунок по згаданому депозитному договору не відкривалися, оскільки ці обставини не спростовують факту передачі позивачем коштів відповідальним працівникам банку, тим більше, що проведення по касі отриманих коштів та відкриття рахунків є обов'язком працівників банку і не могло залежати від волі вкладника.

Таким чином суд вважає встановленим факт укладення Договору № 2824 на вклад «Депозитний» від 01 серпня 2013 року, та передачі 01 серпня 2013 року ОСОБА_5 на виконання умов договору 24 000,00 грн., а також факт набрання ними чинності.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено, що ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно з положеннями ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ст. 360-6 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно постанов Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.04.2012 р., 06.06.2012 року встановлено, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі складеного у письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договір банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обовязків за договором банківського вкладу.

Виходячи із вищенаведеного, враховуючи факти, встановлені судом, АТ «Ощадбанк» зобов'язаний повернути позивачу, внесену останнім суму вкладу по договору № 2824 24 000,00 грн. та 4 290 грн. нарахованих процентів а відмова від такого повернення є неправомірною. Тому суд вважає, що вимога ОСОБА_5 про стягнення зазначеної суми вкладу і процентів на вклад ґрунтується на законі, а отже підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача "Державний ощадний банк України" в користь держави.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 212- 218, 222 ЦПК України, ст.ст. 16, 215, 216, 1059 258, 525, 526, 536, 610-611, 615, 1058,1059, 1060-1061, ЦК України, Закон України Про захист прав споживачів суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором банківського вкладу № 2824 від 01.08.2013 року у розмірі 28 290, грн. (двадцять вісім тисяч двісті девяносто гривень)

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в користь держави 282,90 грн. (двісті вісімдесят два гривні 90 коп.) судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_5 про визнання нікчемним договору банківського вкладу 2824 від 01.08.2013 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СуддяОСОБА_1