Справа № 274/1676/15-ц
Провадження № 2/0274/1001/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2015 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Щербака Д.С., за участю секретаря Поступайло Х.О., представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «РАРИТЕТ» про визнання дій про відмову у виплаті страхового відшкодування неправомірними та про визнання права на отримання страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ СК «РАРИТЕТ» про визнання дій про відмову у виплаті стархового відшкодування неправомірними та про визнання права на отримання стархового відшкодування. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.10.2010 року з позивачем у службовому відрядженні стався нещасний випадок. Згідно проїзного документу, позивач був застрахований ПрАТ СК «РАРИТЕТ». Згідно актів Н-1 та Н-5, виданих ТУ Держгірпромнагляду у Житомирській області, позивач знаходився у стані алкогольного спяніння, а його травма визнана такою, що отримана під час виконання службових обовязків. Між тим, суд визнав неправомірними дії ТУ Держгірпромнагляду у Житомирській області, щодо внесення до актів Н-1 та Н-5 відомостей про стан алкогольного спяніння позивача, а також зобовязав виключити із вищевказаних актів відповідний запис. В подальшому, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте, листом від 18.01.2013 року відповідач відмовив йому, посилаючись на те, що позивач, як застрахована особа, перебував у стані алкогольного спяніння, випадок не є страховим. Позивач вважає, що така відмова є безпідставною і незаконною, а тому він звернувся до суду за захистом свого невизнанного права.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Просив суд ухвалити рішення про закриття провадження у справі та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з актами форми Н-1 від 27.03.2013 року та Н-5 від 27.03.2013 року, позивач 28.10.2010 року о 21:47 годин перебуваючи на пасажирській платформі залізничного вокзалу станції «Хмельницький» під час заходу до платформи потягу №42 сполучення «Трускавець-Дніпропетровськ» впав на залізничну колію, внаслідок чого колісною парою вагону № 12 йому було травмовано ліву ногу (а.с.31-39).

В звязку з цим, позивачу було ампутовано верхню третину лівої гомілки (106,107, 108, 109-111).

З попередніх актів Н-5 та Н-1 по розслідуванню нещасного випадку, що стався з позивачем, виключено запис про те, що позивач під час отримання травми перебував в стані алкогольного спяніння, на підставі рішень суду в адміністративній справі (а.с.16-19, 14-24-29). Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 25.07.2011 року, позивачу з 21.06.2011 року, встановлено 2 групу інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво (а.с.8).

Згідно з п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» особисте страхування від нещасних випадків на транспорті є обовязковим.

Із копії проїздного білета позивача РЦ №785669 вбачається, що позивач, як пасажир, був застрахований від нещасного випадку на транспорті, страхувальником є відповідач (а.с.9). Відповідно повідомленням Хмельницької обласної лікарні від 31.01.2012 року, а також результатами аналізу від 29.10.2010 року, в позивача на момент його поступлення на приймальне відділення виявлено вміст алкоголю в крові (етанол) 3,104 % (а.с.74,75). Відповідно до протоколу оперативної наради при начальнику вокзалу станції Хмельницький від 25.11.2014 року, позивач похитнувся і впав на колію, де йому було травмовано ногу (а.с.101).

Крім того, позивачу було відмовлено у порушенні кримінальної справи (а.с.118,119). Зазначені докази позивачем та його представниками не спростовані. 29.11.2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.13,14).

Відповідач листами від 15.02.2012 року та від 18.01.2013 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи своє рішення тим, що травми отриманні позивачем в стані алкогольного спяніння, тому це не є страховим випадком, і страхова сума при цьому не виплачується (а.с.11,15).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомисрької області від 27.12.2013 року вищевказаний нещасний випадок визнано страховим. Стягнуто з відповідача на користь позивача 38.250,00 гривень страхового відшкодування та вирішення питання про стягнення судових витрат (а.с.20-23).

Проте, вищевказане рішення суду, було скасоване рішенням Апеляційного суду

Житомирської області від 19.02.2014 року (а.с.40,41). При цьому апеляційний суд враховав, що рівень спирту в крові позивача, встановлений лабораторним аналізом, становив 3,1%, що за медичними рекомендаціями відповідає важкому отруєнню алкоголем (більше ніж сильне спяніння) та характеризується повною втратою рівноваги, втратою свідомості, сильним пригніченням функцій центральної нервової системи. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що саме внаслідок ігнорування позивачем правил поведінки на залізничному транспорті мав місце нещасний випадок на станції Хмельницький, в результаті якого позивач отримав травму ноги. З вказаними висновками суду, також погодився , суд касаційної інстанції. Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2014 року касаційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін (а.с.42-45).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Між тим, 16.12.2014 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом від 04.03.2015 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування (а.с.52,53).

Відповідно з п.2 Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджене постановою КМ України №959 від 14.08.1996 року (надалі Положення), пасажири з моменту оголошення посадки в поїзд вважаються застрахованими. Відповідно до п.7 "б" Положення одним із страхових випадків є одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності. Проте, такий випадок не вважається страховим, якщо він стався внаслідок неправомірних або навмисних дій застрахованого (ч.2 п.7 Положення). Відповідно до п.9 Положення, перевізник на кожний нещасний випадок, що стався із застрахованим на транспорті пасажиром повинен скласти акт про нещасний випадок із пасажирами галузевого зразка. Згідно з п.10 Положення страхова виплата застрахованому здійснюється страховиком на підставі заяви застрахованого про її виплату; акта про нещасний випадок; листа непрацездатності (для працюючої особи) або довідки закладу охорони здоров"я, що засвідчив тимчасову непрацездатність громадян (для непрацюючої особи), або довідки спеціалізованих установ про встановлення інвалідності, а також страхового поліса або документа, що його замінює. Неправомірність поведінки позивача на транспорті під час отримання ним травми полягає в тому, що заборона пасажирам перебувати в стані явно вираженого алкогольного спяніння передбачена п.14 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених постановою КМ України №903 від 10.11.1995 року.

Таким чином, на думку суду та за вказаних обставин, у позивача відсутні підстави для отримання страхового відшкодування, що підтверджується тими обставинами, встановленими вищевказаними рішеннями судів по справі за №274/467/13-ц.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 57-61, 79, 88, 208-210, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя: Д.С. Щербак