Справа № 0417/5006/2012
Провадження № 2/202/3680/2015
16 грудня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря Фісун К.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення,-
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення.
Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року,у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2012 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про звернення стягнення була задоволена.
Ухвалою суду від 08 червня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про звернення стягнення - скасовано.
При новому розгляді справи представник позивача у судове засідання не зявився, суду надав заяву про слухання справи без його участі від 16.12.2015 року, позов підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася згідно правил ст. 76 ЦПК України, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення.
Представник ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд вважає за можливим розглянути справу за наявними доказами.
Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № MKK7AK04520158 від 29.11.2005 року, згідно до якого ОСОБА_2 зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 11 773,00 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.11.2012 року.
В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави автотранспорту від 30.11.2005 року, згідно якого в заставу надано автомобіль CHEVROLET, модель: Aveo, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан-B, № кузова/шасі: KL1SF69YE6B544908, реєстраційний номер AO1597AC, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1.
Також вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № MKK7AK04520158 від 29.11.2005 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років.
Як зазначає в своїй позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору № MKK7AK04520158 від 29.11.2005 року, заборгованість за нею станом на 05.03.2012 року склала 12 182,78 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ № 205/78 від 28.02.2012 року складає 97 340 грн. 41 коп., яка складається з наступного: 3 695,03 дол. США заборгованість за кредитом; 2 557,00 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 694,85 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 4 235,90 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.
Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання забезпеченого заставою, воно не буде виконано.
За змістом ст. 1 Закону України «Про заставу», ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог, звернути стягнення на предмет застави, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.
Згідно до правил ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач, не визнаючи позов, в своїй заяві про перегляд заочного рішення зазначила, що вважає свої зобовязання за кредитним договором виконаними, оскільки нею регулярно з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення (червень 2007 року) вносилась сума згідно графіку погашення в розмірі 250,00 дол. США на місяць за виключенням страхового платежу. Страховий платіж нею не вносився окремо на погашення, оскільки на момент видачі кредиту банк надав згоду на страхування автомобіля в страховій компанії на розсуд відповідача, а не виключно в тих, які пропонувала банківська установа.
Відповідно до матеріалів справи, 30 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" був укладений договір страхування наземного транспорту № МКК7 АК 0279 строком на 84 місяці з 30.11.2005 року до 29.11.2012 року, де вигодонабувачем виступає ПАТ КБ "ПриватБанк".
Проте, з січня 2007 року страховий платіж вийшов на прострочення і почалося нарахування пені, хоча банківській установі були надані всі документи, що підтверджували сплату по страхуванню автотранспортного засобу.
Згідно квитанції № НОМЕР_1 від 20.06.2007 року, ОСОБА_1 внесла 10 079,13 дол. США на повне погашення кредиту, що відображено у розрахунку заборгованості за кредитним договором № MKK7AK04520158 від 29.11.2005 року.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з січня 2009 року перебувала цивільна справа ЗАТ КБ « ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2009 року позовна заява ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за заявою представника ЗАТ КБ « ПриватБанк» залишена без розгляду.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
З урахування вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач в порушення вимог ст. 131 ЦПК України не надав належних доказів на підтвердження правильності розрахунку заборгованості, та беручи до увагидоговір страхування наземного транспорту № МКК7 АК 0279 від 30 листопада 2005 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" строком на 84 місяці з 30.11.2005 року до 29.11.2012 року, де вигодонабувачем виступає ПАТ КБ "ПриватБанк", а також квитанцію щодо повного погашення кредиту відповідачем станом на 20 червня 2007 року (а. с. 99), тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають за недоведеністю.
Позовні вимоги ПАТ КБ "Приват Банк", щодо стягнення суми 10 000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки регулюються іншими нормами права та не можуть розглядатись з даним предметом позову.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про заставу», ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України суд, -
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про звернення стягнення відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар