Справа № 505/5182/15-ц
Провадження № 2/505/2302/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: г о л о в у ю ч о г о судді Нікітішина В.П.

при с е к р е т а р і - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Борщівської сільради Котовського району Одеської області про визнання права на спадщину,

ВСТАНОВ И В:

Позивач ОСОБА_2, 11.01.1966 р.н, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась 24.11.2015 року в суд з цим позовом та просила постановити рішення суду яким визнати за нею, ОСОБА_2, право приватної власності на земельну ділянку площею 4,3090 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, в порядку спадкування спадкоємця першої черги за законом після ОСОБА_3, яка померла 26.03.2006 року, та належала їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №009706 від 14.12.2004 рокупро визнання за нею права власності в порядку спадкування на земельну ділянку на території Борщівської сільради Котовського району Одеської області після матері ОСОБА_3, яка померла 26.03.2006 року, оскільки державний акт на спадкову земельну ділянку втрачено.

Підставою цьому вказувала те, що у наслідок втрати оригіналу державного акту на спадкову земельну ділянку вона позбавлена можливості належним чином оформити своє право приватної власності на вказане спадкове майно у нотаріальному порядку.

Представник відповідача, в особі Борщівського сільського голови ОСОБА_4, в судове засідання на виклик суду не зявився. Надав клопотання від 09.12.2015 року за №427 про розгляд справи у відсутність представника сільради, в якому позов визнав.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім визнання сторонами обставин цієї справи, ці обставини підвтерджуються письмовими доказамиис прави.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи 26.03.2006 року в с.Дібровка Котовського району Одеської області у віці 64 років померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27.03.2015р. серії І-ЖД №016408.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось нерухоме майно у вигляді земельної ділянки площею 4,3090 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, та належала їй, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №009706 від 14.12.2004 року. Кадастровий номер земельної ділянки не визначено.

Позивач ОСОБА_2, як дочка спадкодавця, що підтверджується копією Свідоцтва про її народження серія УІІ-УР №0952483 від 14.02.1966 року, є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України.

Згіднолиста управління Держгеокадастру у Котовському районі від 22.12.2015 року №9-1504-99.12-529/15-15 суду надана інформація про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 4,3090 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала гр. ОСОБА_3 згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія серія ОД №009706, розташованої на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області з урахуванням індексації станом на 01.01.2015 року становить: 97803,01 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно повідомлення Котовської райдержнотконтори Одеської області від 08.12.2015 року за №1316/01-16 після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини чи відмову від спадщини ніхто не звертався.

Факт прийняття позивачем спадщини матері шляхом її проживання зі спадкодавцем на день відкриття спадщини у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджується довідкою Борщівської сільської ради від 21.12.2015 року №1818 з якої слідує, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, спільно проживала з матірю ОСОБА_3, вели спільне з нею господарство до дня смерті 26.03.2006 року.

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обовязковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки.

Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 Закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 4 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обовязковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки.

Статтею 9 вказаного закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах.

Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не визначався, то позивач не має змоги надати його нотаріусу.

Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер не надавався та відомості про неї не заносились до кадастру, тому вона позбавлена можливості набути права власності на земельну ділянку на підставі вказаної статті.

Статтею 19 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно.

У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобовязано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав.

Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором).

Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу.

Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки.

Аналогічні вимоги містить глава 10 п. 4 підпункт 4.20. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідно до якого «ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ОСОБА_4 з Державного земельного кадастру.

Також, обовязковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст.38 п.2 Закону України «Про державний земельний кадастр».

На момент набуття права власності на вказану земельну ділянку землевпорядна документація не виготовлялась, оскільки це не було передбачено діючим законодавством з зазначених причин вона позбавлена можливості надати нотаріусу всі необхідні документи для проведення державної реєстрації та видачі свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим

Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Як вже зазначено вище, спадкодавець набув право на земельну ділянку у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 2004 рік, яким не передбачалось присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та виготовлення технічної документації з оцінки земель.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Пунктом 3.1. листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати документа, що підтверджує право власності.

Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу належних оригіналів документів на землю, позбавляє її права на оформлення спадщини у нотаріальному порядку.

Відповідно суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкову земельну ділянки в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 60,212-215 ЦПК України, ст.ст.15, 328, 392,1216,1225, 1261, 1269, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку площею 4,3090 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, в порядку спадкування спадкоємця першої черги за законом після ОСОБА_3, яка померла 26.03.2006 року, та належала їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №009706 від 14.12.2004 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд який його ухвалив протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я