Справа № 464/3299/15-ц
пр.№ 2/464/1074/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Дзюба І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, третя особа ПАТ ТВК «Зелений Континент» про демонтаж самочинно збудованої комірки на площі коридору загального користування, -

в с т а н о в и в :

Сихівська районна адміністрація ЛМР звернулась до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача демонтувати самочинно добудовану комірку до кімнати № 16 на площі коридору загального користування гуртожитку ВАТ «Львівський меблевий комбінат» на вул.Зеленій, 204 (208) у м.Львові (згідно поверхневого плану). В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач мешканка кімнати № 16 гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату» в будинку по вул.Зеленій, 204 (208) у м.Львові здійснила самочинне влаштування комірки на площі коридору загального користування. Інспекцією ДАБК у Львівській області за вищезгадане адміністративне правопорушення згідно ч.3 ст.96 КУпАП на гр.ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації ЛМР від 08.05.2014р. № 189 затверджено висновок міжвідомчої комісії «про демонтаж самочинно збудованих комірок на площах коридорів загального користування гуртожитку ВАТ «Львівський меблевий комбінат» на вул.Зеленій, 204 (208)» та зобовязано відповідачку, як мешканку кімнати № 16 даного гуртожитку, до 01.06.2014р. демонтувати самочинно збудовану комірку, влаштування якої виконано без відповідної документації, згоди мешканців гуртожитку та дозволу органу місцевого самоврядування. Однак, незважаючи на неодноразові попередження, відповідач вказаного розпорядження не виконала, про що комісією ЛКП «Дністер» складено відповідний акт. Враховуючи викладені обставини просять зобовязати відповідача демонтувати самочинно добудовану комірку до кімнати № 16 на площі коридору загального користування гуртожитку в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить таку задоволити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що Сихівська районна адміністрація ЛМР є неналежним позивачем у справі, відповідач жодних добудов до кімнати не робила та жодних доказів позивачем в підтвердження заявлених позовних вимог не надано, вважає позов необгрунтованим та безпідставним у звязку з чим просить в його задоволені відмовити.

Представник третьої особи ПАТ ТВК «Зелений Континент» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим, розглянути справу у відсутності представника установи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Згідно із ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 займає одне ліжко-місце в кімнаті № 16 в гуртожитку, що по Зеленій, 204 (208), та який належить ВАТ «Львівський меблевий комбінат», правонаступником якого являється ПАТ ТВК «Зелений Континент» (), що стверджується правовстановлюючими документами підприємства. Вказана обставина сторонами визнається і в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації ЛМР від 08.05.2014р. № 189 затверджено висновок міжвідомчої комісії «про демонтаж самочинно збудованих комірок на площах коридорів загального користування гуртожитку ВАТ «Львівський меблевий комбінат» на вул.Зеленій, 204 (208)» та зобовязано відповідачку, як мешканку кімнати № 16 даного гуртожитку, до 01.06.2014р. демонтувати самочинно збудовану комірку, влаштування якої виконано без відповідної дозвільної документації, згоди мешканців гуртожитку. Водночас, рішенням Інспекції ДАБК у Львівській області, за вищеописані дії, відповідачку ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до листа ЛКП «Дністер» №162 від 16.05.2014р. відповідачку ОСОБА_1 попереджено, що відповідно до згаданого розпорядження голови Сихівської РА ЛМР вона повинна демонтувати самочинно збудовану комірку на площі коридору загального користування гуртожитку ВАТ «Львівський меблевий комбінат». Натомість, в подальшому, відповідно до складеного акта комісії ЛКП «Дністер» (без дати), вищезазначене зобовязання зі сторони відповідачки виконано не було, самочинно збудовану комірку на площі загального користування гуртожитку не демонтовано.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За умовами ч.ч.1, 2 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Так, з аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що позивачем є особа, права якої порушено чи оспорюється, а відповідно відповідачем - особа, яка порушила його права.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах наданих їм повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи, що гуртожиток на вул.Зеленій, 204 (208) у м.Львові належить ПАТ ТВК «Зелений Континент» (ВАТ «Львівський меблевий комбінат»), а не органу місцевого самоврядування, перебуває на його балансі та обслуговуванні, а також те, що позивач не зазначає правових підстав для звернення до суду на захист прав та інтересів мешканців гуртожитку і його власника. При цьому, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування представляти в судах інтереси громадян чи юридичних осіб в цивільно-правових відносинах.

На підставі наведеного, Сихівська районна адміністрація ЛМР, як позивач, звернулася до суду поза межами наданих їй повноважень, цивільне право такої не порушено, а тому відсутні правові підстави для його захисту в судовому порядку.

Крім цього, на підставу своїх позовних вимог позивач покликається на ст.ст. 100, 152 ЖК УРСР. Однак, такі не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки ст.100 ЖК УРСР регулює порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а ст.152 ЖК УРСР регулює порядок користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду та не передбачає можливість прийняття рішення про зобовязання когось демонтувати будь-які споруди чи елементи споруд, тим більше, що власником гуртожитку являється ПАТ ТВП «Зелений континент», який не заявляє таких вимог та проти позову заперечує.

Також, позивачем не доведено, як цього вимагають ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України, те, що саме відповідачем було самочинно збудовано комірку, не зазначено її розмір, інші характеризуючі дані, що унеможливлює встановити предмет позову та виконати в подальшому рішення суду.

Водночас, позивачем не надано суду будь-яких доказів притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.96 КУпАП, а відтак, суд повністю позбавлений можливості фактично перевірити за які саме дії чи бездіяльність відповідача притягнуто до такої відповідальності.

Крім того, лист інспекції ДАБК у Львівській області від 15.03.2011 року № 7/13-06-1698, на який покликається позивач, не має жодного відношення до даної справи, оскільки в ньому йдеться про самочинне перепланування кімнат, а не самочинно збудовану комірку.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.11 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та в задоволенні такого слід відмовити.

Також, згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст.19 Конституції України, ст.15 Цивільного кодексу України, ст.ст. 100, 152 Житлового кодексу УРСР та керуючись ст.ст.1, 3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволені позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, третя особа ПАТ ТВК «Зелений Континент» про демонтаж самочинно збудованої комірки на площі коридору загального користування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: