У х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчук М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з 03 вересня 2004 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Під час шлюбу в них народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 11 червня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування в шлюбі, 11 грудня 2009 року вони спільно придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, але зареєстрували її на ім'я відповідача, однак вказана квартира є спільним майном подружжя.

Оскільки відповідач добровільно не бажає поділити вказану квартиру, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70 СК України просив поділити майно подружжя, набуте ними за період шлюбу, а саме: визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю.

На обґрунтування вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що дійсно за час спільно проживання в шлюбі із ОСОБА_2 11 грудня 2009 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1, але вказана квартира була придбана за її особисті кошти, які вона отримала від продажу квартири АДРЕСА_2, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 2001 року та договору дарування від 16 квітня 2009 року.

Крім того, за час перебування в шлюбі із відповідачем вони разом придбали наступне майно: диванний гарнітур «Прага», вартістю 1 500 грн, варочну панель та електродуховку «CANGY», вартістю 1 500 грн, мікрохвильову піч «LG», (МВ-4022 ), вартістю 500 грн, пральну машину «ВЕКО» WM, вартістю 1 000 грн, комп'ютер «ASUS», вартістю 2 000 грн, комплект корпусних меблів «STYLIUS» (ліжко, комод, тумбочка - 2 шт, дзеркало), вартістю 4 000 грн, комплект побутових корпусних меблів «LARGO CLASSIC», вартістю 3 000 грн, телевізор «PHILIPS», вартістю 1 500 грн, холодильник «LG», вартістю 1 500 грн, кухонний гарнітур, вартістю 4 000 грн, кондиціонер «COOPER», вартістю 1 500 грн, вітальню, вартістю 1 500 грн, а також автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Тому просила розділити вказане майно та виділити їй: варочну панель та електродуховку «CANGY», вартістю 1 500 грн, мікрохвильову піч «LG» (МВ-4022 ), вартістю 500 грн, телевізор «PHILIPS», вартістю 1 500 грн, холодильник «LG», вартістю 1 500 грн, кухонний гарнітур, вартістю 4 000 грн, кондиціонер «COOPER» вартістю 1 500 грн, вітальню, вартістю 1 500 грн.

Відповідачу ОСОБА_2 виділити: диванний гарнітур «Прага», вартістю 1 500 грн, пральну машину «ВЕКО» WM, вартістю 1 000 грн, комп'ютер «ASUS», вартістю 2 000 грн, комплект корпусних меблів «STYLIUS» (ліжко, комод, тумбочка - 2 шт, дзеркало), вартістю 4 000 грн, комплект побутових корпусних меблів «LARGO CLASSIC», вартістю 3 000 грн, телевізор «PHILIPS», вартістю 1 500 грн, а також автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, стягнувши на її користь компенсацію вартості 1/2 його частини.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Розділено спільне майно подружжя, виділивши у власність ОСОБА_3 варочну панель та електродуховку «CANGY», вартістю 1 500 грн, мікрохвильову піч «LG», (МВ-4022 ), вартістю 500 грн, пральну машину «ВЕКО» WM, вартістю 1 000 грн, комп'ютер «ASUS», вартістю 2 000 грн, а всього на загальну суму 5 000 грн.

Виділено у власність ОСОБА_2 комплект корпусних меблів «STYLIUS» (ліжко, комод, тумбочка - 2 шт, дзеркало), вартістю 4 000 грн та комплект побутових корпусних меблів «LARGO CLASSIC» , вартістю 3 000 грн, на загальну суму 7 000 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 Ѕ частини вартості автомобіля та, з урахуванням компенсації вартості майна, - 35 305 грн 17 коп. Визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3 Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у рахунок компенсації вартості сплати витрат на проведення експертизи 507 грн 60 коп. та 1 826 грн 54 коп. судового збору. У задоволені інших позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 травня 2015 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_3 особистою приватною власністю і стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_4.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у частині визнання квартири АДРЕСА_3 її особистою приватною власністю відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 736 грн 26 коп. судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з 03 вересня 2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а. с. 12), від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 13).

11 червня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 14).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 2011 року ОСОБА_3 була власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2. 16 квітня 2009 року її батьки подарували їй 2/3 частини вказаної квартири (а. с. 69, 71).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24 вересня 2009 року ОСОБА_3 передала у власність іншій особі квартиру АДРЕСА_2, що складається із двох кімнат, вартість якої зазначена у договорі 26 615 грн (а. с. 68).

11 грудня 2009 року, в період шлюбу, згідно із договором купівлі-продажу ОСОБА_3 придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 27 358 грн (а. с. 15).

Також сторонами придбано рухоме майно, яке судом першої інстанції поділене між ними та рішення місцевого суду в частині поділу рухомого майна сторонами до апеляційного суду не оскаржувалося, тому колегією судів в указаній частині не перевіряється.

Згідно із ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст.70 СК України).

Спільною сумісною власністю, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які за законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй особисто.

Виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі презюмується, тому обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_3 не доведено, що кошти отримані 24 вересня 2014 року від продажу квартири були витрачені нею в повному обсязі саме 11 грудня 2014 року на придбання спірної квартири, ОСОБА_2 вказував, що на придбання квартири було витрачено половину спільних коштів подружжя, які були зняті з депозитного рахунку 22 травня 2009 року, на підтвердження чого надано виписку про рух коштів на банківському рахунку, та половину власних коштів витратила ОСОБА_4, отриманих від продажу квартири, при цьому під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_2 давав згоду на її придбання, написавши відповідну заяву до нотаріальної контори, відповідно до наведених норм матеріального права правильно вважав, що Ѕ частини спірної квартири є особистою власністю ОСОБА_3, а інша Ѕ частини її підлягає поділу між сторонами в рівних частинах, тому обґрунтовано визнав за ОСОБА_2 право власності на ј частини вказаної квартири.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук