Справа № 185/7301/15-ц
Провадження № 2/185/3960/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М. М.,

за участю cекретаря судового засідання Волошиної К.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді у приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення витрат на комунальні послуги, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їй, відповідачу та їх доньці ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. З квітня 2014 року по теперішній час відповідач у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує. Позивач самостійно несе витрати по сплаті комунальних послуг, оскільки відповідач від утримання належної частки вказаної квартири відмовляється. За період з квітня 2014 року позивачем сплачено за комунальні послуги 4976 грн., а також позивачем понесено витрати на ремонт балкону, заміну вікон та ремонт кімнат на суму 7924 грн. Тому просить стягнути з відповідача 1/2 частину витрат, понесених позивачем на утримання спільного майна у сумі 6450 грн.

У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяву про розгляд справи без його участі не надавав.

Третя особа у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 вересня 1998 позивачу, відповідачу та третій особі на праві спільної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.4/.

У зазначеній квартирі зареєстрована та проживає позивач.. Вказані обставини визнані сторонами і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідач у зазначеній квартирі фактично не проживає з квітня 2014 року, що підтверджується актом /а.с.22/. Проте зареєстрований у квартирі з 17.02.1987 р., що підтверджується повідомленням відділу АДР ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У відповідності до ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Як встановлено ч.1 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" , Утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Згідно п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Із зазначеної норми закону випливає, що якщо один із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він особисто не сплачував житлово-комунальні послуги за квітанціями наданими позивачем за зазначений період.

За період з квітня 2014 року позивачем сплачено за житлово-комунальні послуги: за газопостачання - 909,60 грн.; за утримання будинку (квартплата) - 1238,04 грн., за теплопостачання - 3302,33 грн., а разом - 5449,97 грн., що підтверджується наданими квитанціями. Суд вважає необґрунтованими та безпідставними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат у розмірі 1/2 частини, оскільки власник повинен нести витрати пропорційно розміру своє частки у майні, що складає 1/3 частину.

Отже частка відповідача у витратах на утримання спільної квартири має складати: 5449,97:3=1816,66 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позовні вимоги про стягнення коштів, понесених на заміну вікон, ремонт балкону, ремонт кімнат задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Стаття 360 ЦК України, передбачає обов'язок співвласника брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Отже, зазначені витрати мають бути об'єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України , докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено того факту, що витрати на заміну вікон, ремонт балкону, ремонт кімнат були об'єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особи - ОСОБА_3, про стягнення витрат на комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на комунальні послуги у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 21 грудня 2015 року.

Суддя ОСОБА_4