Справа №173/2220/15-ц
Провадження №2/173/1029/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Мухінько Н.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання права власності до відповідача ОСОБА_2 сільської ради треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6В, комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» згідно якого просить визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу розташований за адресою: вул. Шевченко, 49 с. Перше Травня Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після смерті ОСОБА_8, в порядку спадкування за заповітом посилаючись на наступне.

16.04.1979 року померла ОСОБА_9, 09.11.1976 року помер ОСОБА_10 які були її батьками.

Будівництво житлового будинку літ. А-1 ОСОБА_10П,. та ОСОБА_10І, закінчили в 1965 році. Відповідно до роз»яснення державної архітектурно- будівельної інспекції, будинки, які збудовані до 05.08.1992 року не потребують вводу в експлуатацію і підставою для реєстрації права власності на такі будинки є технічний паспорт на будинок, складений за результатами технічної інвентаризації. Батьки даний будинок побудували господарським способом.

Батьки були юридично необізнаними і тому за життя не встигли оформити право власності на житловий будинок садибного типу та отримати свідоцтво про право власності в установленому законом порядку.

Після смерті батьків до державного нотаріуса 02.11.1979 року для отримання спадщини звернулась її сестра ОСОБА_11, про що в журналі нотаріуса зроблено запис. Але документа на майно не оформила. Дітей в цьому шлюбі не було. ОСОБА_11 померла 21.02.1998 року. Її чоловік ОСОБА_8, тяжко хворів і вона давала йому догляд та допомогу, купувала ліки, готувала, забезпечувала іншими видами утримання.

30.11.2012 року ОСОБА_8, склав заповіт посвідчений головним лікарем Верхньодніпровської центральної районної лікарні Дніпропетровської області ОСОБА_12 03.07.2013 року ОСОБА_8, помер.

На день смерті ОСОБА_8. залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку садибного типу, що розташований на земельній ділянці ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області розміром 0.2500 кв.м. за адресою: с. Перше Травня вул. Шевченко буд. 49 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Після смерті ОСОБА_8, вона звернулась до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий будинок, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи

Відповідач - представник ОСОБА_2 сільської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував пояснивши, що в даному будинку протягом тривалого часу проживали батьки третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5, - сім»я ОСОБА_13. На сьогоднішній день ОСОБА_5, продала даний будинок ОСОБА_3, по розписці, так як у неї не були виготовлені документи на даний будинок. Він особисто був свідком при передачі грошей за даний будинок.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3, проти задоволення позовних вимог заперечував пояснивши суду, що 2 роки назад він купив даний будинок в ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу належним чином вони не оформили, так як ОСОБА_5, ще не оформила свої спадкові права на даний будинок. Кошти за даний будинок він віддав особисто ОСОБА_5, в присутності депутата ОСОБА_2 сільської ради, тому вважає себе власником цього будинку.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4, позовні вимоги підтримала, при цьому пояснила, що в будинку № 49 по вул. Шевченнка в с. Перше Травня два роки проживала мати ОСОБА_3, - ОСОБА_14 який її вигнав з свого будинку. До того в спірному будинку ніхто не жив і він при ходив в занепад, земля не оброблялась. Мати ОСОБА_3, навела порядки в будинку. А потім зі своєї картки розрахувалась за даний будинок з ОСОБА_5. Вона купила цей будинок по розписці у ОСОБА_14 Договір купівлі-продажу не оформляли , так як не було документів. Вона бажає жити в цьому будинку тому знайшла спадкоємця даного будинку ОСОБА_1, щоб належним чином оформити своє право власності на даний будинок.

Третя особа. що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5, проти задоволення позовних вимог заперечувала, при цьому пояснила, що даний будинок в 1980 році купили її бабуся ОСОБА_13, та дідусь ОСОБА_15, по ? частці кожен, так як вони на той час не перебували у зареєстрованому шлюбі. Договір купівлі-продажу був посвідчений ОСОБА_2 сілськьою радою відповідно до законодавства, що діяло на той час. Даний буди нок її дідусь та бабуся купили у ОСОБА_11М, про що розповідала їй бабуся. Після смерті діда будинок успадкувала її бабуся, а після смерті бабусі будинок за заповітом успадкували її батько ОСОБА_16, та дядько ОСОБА_17 Так як дядько проживав в ОСОБА_14 він в цьому будинку ніколи не жив, не навідувався та його не утримував. На даний час її дядько помер, але свідоцтво про його смерть вона ще не отримала, так як дядько проживав на території іншої держави. Вона з дітьми проживала в даному будинку. Після смерті батька вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька в тому числі і на даний будинок. Але отримала свідоцтво про право на спадщину лише на земельну ділянку. Так як для отримання такого свідоцтва на будинок потрібно надати свідоцтво про смерть її дядька, яке тяжко отримати в іншій державі, а також через тяжке матеріальне становище вона також не могла цього зробити. Потім вона знайшла роботу в іншому місті та переїхала жити туди з дітьми. Будинок вона продала ОСОБА_3, але правочин належним чином ще не оформили через відсутність документів, проте гроші за будинок їй ОСОБА_3, сплатив, тому як тільки вона оформить свої спадкові права вона належним чином оформить договір купівлі-продажу з ОСОБА_3

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: представник КП «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з»явилась, під час попередніх судових засідань щодо вирішення справи покладалась на думку суду, при цьому повідомила, що у КП«Верхньодніпровське БТІ» є відомості на даний будинок лише відносно сім»ї ОСОБА_10. Також є відомості про те, що спадкові права на даний будинок оформлялись ОСОБА_11, але свідоцтво про право на спадщину в матеріалах інвентарної справи відсутнє. Потім їх підприємству відомо, що в даному будинку проживало дуже багато осіб, які вважали себе його власниками, але свої права належно не оформляли та КП«Верхньодніпровське БТІ» право власності не реєстрували. Реєстрацію свідоцтва про право власності ОСОБА_13П, в м.п. «Конкурент» вважає незаконною, так як цим підприємством часто спотворювались дані, не проводилось технічне обстеження та невірно здійснювалась інвентаризація житлового фонду.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: державний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_6, в судове засідання не з»явилась, подавши заяву про слухання справи у її відсутність.

Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами: позивач прохає визнати за нею право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: в с. Перше Травня по вул. Шевченка, 49 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, виходячи з того, що 16.04.1979 року померла мати позивачки - ОСОБА_9, а 09.11.1976 року помер батько позивачки - ОСОБА_10.

Будівництво житлового будинку літ. А-1 батьки заявниці ОСОБА_10П,. та ОСОБА_10І, закінчили в 1965 році. Відповідно до роз»яснення державної архітектурно- будівельної інспекції, будинки. які збудовані до 05.08.1992 року не потребують вводу в експлуатацію і підставою для реєстрації права власності на такі будинки є технічний паспорт на будинок, складений за результатами технічної інвентаризації.

Після смерті батьків до державного нотаріуса 02.11.1979 року для отримання спадщини звернулась сестра позивачки ОСОБА_11, про що в журналі нотаріуса зроблено запис. ОСОБА_11 померла 21.02.1998 року Її чоловік ОСОБА_8Г,.тяжко хворів і позивачка надавала йому догляд та допомогу, купувала ліки, готувала, забезпечувала іншими видами утримання.

30.11.2012 року ОСОБА_8, склав заповіт посвідчений головним лікарем Верхньодніпровської центральної районної лікарні Дніпропетровської області ОСОБА_12 03.07.2013 року ОСОБА_8, помер.

Позивач вважає, що спірне домоволодіння входить до складу спадщини, що залишилось після смерті ОСОБА_8, тому вона має право на його успадкування.

Проте відповідно до повідомлення нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 23.11.2015 року встановлено, що після смерті ОСОБА_9, заведена спадкова справа № 238/1979. В книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 1979 рік внесено запис від 02.11.1979 року про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_11, сестрі позивачки. Таким чином після смерті батьків позивачки ( мати заявниці померла пізніше від батька) право власності на домоволодіння, розташоване в с. Перше Травня по вул. Шевченка. 49 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області перейшло до ОСОБА_11 Цей факт не заперечується і позивачем, яка в судовому засіданні пояснила, що у неї були ще рідні брати та сестри, всього їх було 7 чоловік. Після смерті батьків вони всі вирішили, що спадкові права оформить лише ОСОБА_11, а всі інші діти не претендували на спадщину, таким чином дані обставини знайшли своє підтвердження в суді та є доведеними.

Потім, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_11, 06.05.1980 року продала будинок з господарськими спорудами, розташований в с. Первомайськ Верхньодніпровського району ОСОБА_13, та ОСОБА_15, по ? частині кожному. Дані договори посвідчені у виконавчому комітеті Первомайської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 06.05.1980 року.

Відповідно до ст.. 227 ЦК України в ред.. 1963 року - Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 3 Положення про державний нотаріат Української РСР, затвердженого постановою ради Мінстрів Української РСР від 26.12.1956 року № 1536 ( чинний на час укладення вищезазначених договорів) - В населених пунктах, де нотаріальні контори не організовані, певні нотаріальні дії, зазначені в ст. 13 цього Положення, учиняють виконавчі комітети міських, районних, селищних і сільських Рад депутатів трудящих.

Підповідно до пп. а ст. 13. Положення про державний нотаріат Української РСР виконавчі комітети міських, районних, селищних і сільських Рад депутатів трудящих у населених пунктах, де нема нотаріальних контор, учиняють для осіб, які проживають на підпорядкованій даній Раді території, з додержанням ст. 4 цього Положення, такі нотаріальні дії: договори на суму не більш 3000 карбованців.

В договорах від 06.05.1980 року, укладених між ОСОБА_11М,. та ОСОБА_13, та між ОСОБА_11. та ОСОБА_15. вказується, що продажа ? частини будинку здійснена за 1000 руб.

Таким чином договори купівлі продажу від 06.05.1980 року укладені та посвідчені правильно відповідно до норм чинного на час їх укладенні законодавства.

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради від 16.12.2015 року № 896 вбачається, що згідно по господарської книги № 6 за 1980-1982 роки, особовий рахунок № 833 відкритий на ОСОБА_13П,. та ОСОБА_15

Відповідно, уклавши договір купівлі продажу будинку з господарськими спорудами, розташованому в с. Первомайське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області у ОСОБА_11, як у продавця припинене право власності на дане домоволодіння. А у ОСОБА_15, та у ОСОБА_13П,., виникла право власності на дане домоволодіння. Відповідно - ОСОБА_11М,. перестала бути власником зазначеного будинку ще в 1980 році.

Підтвердженням того, що домоволодіння в с. Первомайське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області і домоволодіння розташоване по вул. Шевченко, 49 с. Перше Травня Верхньодніпровського району Дніпропетровської області підтверджується даними по господарських книг відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради від 16.12.2015 року № 896 та копією рішення ОСОБА_2 сільської ради 07.08.2003 року про назву вулиць та нумерацію будинків. Відповідно до якого назви вулиць в с. Перше Травня (Першотровенськ. Первомайське) Верхньодніпровського району були встановлені лише в 2003 році. Крім того ніхто з учасників розгляду справи не заперечував факту. що це один і той самий будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Позивач просить визнати за нею право власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер 03.07.2013 року.

Як вбачається із заповіту, складеному ОСОБА_8, 13.11.2012 року, останній заповів ОСОБА_1, усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, усі майнові права та обов»язки, які належатимуть йому на час складання заповіту, а також майнові права та обв»язки, які належатимуть йому на день смерті.

Проте на день смерті ОСОБА_8,тобто на 03.07.2013 року, право власності на будинок, розташований по вул. Шевченко, 49 с. Перше Травня Верхньодніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_8 не належало, так як цей будинок був відчужений дружиною ОСОБА_8Г,. ще в 1980 році правомірно, відповідно до закону, що діяв на той час. будь-яких інших доказів про те, що ОСОБА_8Г,. успадкував цей будинок підся смерті своєї дружини суду не надано.

Факт, що спірний будинок не входив до складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_8, підтверджується і копією свідоцтва про право на спадщину від 14.08.1997 року відповідно до якого спадкоємцями даного будинку після смерті ОСОБА_13, є в рівних частинах є ОСОБА_13В,. та ОСОБА_17 Дане свідоцтво про право на спадщину видане набагато пізніше, ніж свідоцтво про право на спадщину на даний будинок, видане ОСОБА_11

В даному свідоцтві про право на спадщину зазначається, що право власності померлої ОСОБА_13, на вказаний будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане ОСОБА_2 сільською радою народних депутатів Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 29.07.1997 року на підставі рішення виконкому Верхньодніпровської міської ради н/д № 109/1 від 20.04.1988 року та зареєстроване в м.п. «Конкурент» за № 138.

Відповідно до архівної довідки від 09.12.2015 року № 130 вбачається, що виконкомом Верхньодніпровської районної ради народних депутатів 20.04.1988 року приймалось про визнання права власності на житлові будинки громадян сіл ОСОБА_2 сільської ради, згідно наданого списку. І хоч список в архівному відділі відсутній, але при оцінці всіх наданих суду доказів, в тому числі і свідоцтва про право на спадщину від 14.08.1997 року, суд приходить до висновку, що таке свідоцтво у ОСОБА_18П,. було, так як в іншому випадку нотаріус відмовив би у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям ОСОБА_16, та ОСОБА_17

Посилання представника третьої особи КП «Верхньоднірповське БТІ» на те, що реєстрація цього свідоцтва у м.п. «Конкурент» є незаконною суд вважає безпідставним, так як таке підприємство існувало у м. Верхньодніпровську. Здійснювало повноваження щодо технічної інвентаризації та реєстрації об»єктів житлового фонду. Крім того доказів того, що дане свідоцтво визнавалось незаконним, чи не приймалось органами чи посадовими особами. як таке, що підтверджує право вланосіт на спірне домоволодіння не надано.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що у задоволення позовних вимог ОСОБА_1М,. потрібно відмовити.

Оцінюючи всі надані суду докази, суд при ходить до висновку, що на даний час право на спірне домоволодіння є лише у третьої особи ОСОБА_5, яка його реалізувала шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори Верхньодніпровського районного нотаріального округу відповідно до положень ст. 1268, 1268. 1270 ЦК України, що підтверджується повідомленням державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 04.12.2015 року (а.с. 49)

Так як нормами ЦК України та іншими нормативними актами не встановлені строки для отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно це своє право ОСОБА_5, може реалізувати в будь-який час.

Визнати право власності в порядку спадкування на спірне домоволодіння за ОСОБА_5, суд не має можливості, так як ОСОБА_5О, до суду з такими вимогами не зверталась, крім того на даний час для неї не втрачений інший позасудовий порядок реалізації свого спадкового права через органи нотаріату.

У третіх осіб ОСОБА_3В,. та ОСОБА_4, право власності на дане домоволодіння не виникло, так як право власності на домоволодіння не набувається на підставі розписки про отримання грошей, а може виникнути лише в результаті укладення договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого в нотаріальному порядку та зареєстрованому органі, що здійснює державну реєстрацію речових прав.

Так як позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, понесені нею судові втрати по сплаті судового збору в сумі 552 грн., стягненню з відповідача не підлягають та покладається на позивача ОСОБА_1

Керуючись ст. 10, 60,2012, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлого 03.07.2013 року на житловий будинок садибного типу, розташованого в с. Перше Травня по вул. Шевченка, 49 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області - відмовити

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 552 грн., покласти на позивача ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Верхньодніпровського районного суду. Особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні підчас проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана не була. У випадку подання апеляційної скарги рішення набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо не було змінене або скасоване.

Суддя Петрюк Т.М