Справа № 465/4095/14 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/5142/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І. ,

з участю представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 3 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім»ю недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та з підстав, передбачених ч.2 ст. 40, ст. 42 СК України просив визнати шлюб, укладений між ОСОБА_6 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, який зареєстрований 30 листопада 1996 року у відділі РАГС Франківського району м. Львова, актовий запис №564, недійсним з моменту його укладення.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 3 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано шлюб, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, зареєстрований 30 листопада 1996 року у Відділ реєстрації актів громадянського стану Франківського району м. Львова, актовий запис №564 - недійсним.

Рішення суду оскаржив відповідач. Вважає його незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що позивач не довів факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини, як цього вимагає ст. 1264 ЦК України і що дає право на успадкування для четвертої черги спадкоємців за законом. Тобто позивач не довів порушення його прав. З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що він лише відвідував ОСОБА_6 раз у 3-6 місяців для сплати боргів за комунальні послуги. ОСОБА_5 зареєстрований у квартирі по АДРЕСА_1, власником якої була ОСОБА_6, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Факт реєстрації як піднаймача з 02.10.2008 року, тобто менш як за п»ять років не свідчить про виникнення права на спадкування як у спадкоємця четвертої черги. Правовідносини, які у них виникли були інші, аж ніяк не сімейні, що убачається з матеріалів справи.

В судовому засіданні ОСОБА_5 визнав, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою особою і має іншу сім»ю. Згідно ст. 42 СК України з позовом про визнання шлюбу недійсним до суду може звернутись особа, права якої порушуються внаслідок укладення такого шлюбу. Зазначає, що ОСОБА_5 не є особою, яка має право вимагати визнання шлюбу недійсним, оскільки не було доведено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 складали одну сім»ю, спільно проживали, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні прав та обов'язки.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції просить врахувати, що позивач не може оцінювати стосунки, які склались між подружжям ОСОБА_6 та відповідачем, а жоден із подружжя не вважав такий шлюб таким, що укладений без наміру створити сім»ю. Факт реєстрації подружжя певний період часу за різними адресами не свідчить про підставність вимог позивача.

За наведених обставин просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В судову засіданні апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача заперечила проти апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Врахувати, що позивачем надано достатньо доказів про те, що відповідач спільно з ОСОБА_6 не проживав тривалий час до її смерті. Просить також врахувати, що у квартирі спадкодавця зареєстрована неповнолітня дитина позивача, тому необхідно врахувати її інтереси та право на житло.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту укладення між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 шлюбу в 1996 році без наміру створення сім»ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Зокрема суд вважав встановленим, що відповідач ОСОБА_3 не проживав у квартирі АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_6, а весь час проживав у кв. АДРЕСА_2 у якості чоловіка ОСОБА_7, шлюб між якими був розірваний 24.10.1996 року, а 30.11.1996 року укладений із ОСОБА_6, що було зумовлено необхідністю виїзду за кордон та проживання за межами України. Висновки суду про те, що подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ніколи не проживали однією сім»єю, не підтримували сімейних відносин, не вели спільне господарство, тобто не набули взаємних прав та обов'язків не підтверджено належними доказами. Висновки суду першої інстанції про фіктивність укладеного в 1996 році шлюбу базувались на показаннях свідків, які не відображали ці обставини та довідці про реєстрацію місця проживання відповідача з 2007 року по іншій адресі .

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що внаслідок укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 порушуються права позивача як спадкоємця після смерті ОСОБА_6, оскільки не може отримати свідоцтва про право на спадкування за законом в порядку четвертої черги, згідно ст. 1264 ЦК України, а також житлові права, оскільки проживає та є зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується та вважає, що такий не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 30.11.1996 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстрований шлюб у відділі РАГС Франківського району м. Львова, актовий запис № 564. На час реєстрації шлюбу ОСОБА_3 в іншому шлюбі не перебував. Особи були у віці: ОСОБА_6 - 46 років, ОСОБА_3 - 50 років. Дітей в період шлюбу подружжя не мало. Жоден із подружжя не ініціював ні питання розірвання шлюбу, ні визнання його недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 у віці 60 років померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.03.2013 року Серія НОМЕР_1. /а.с. 52/

Як вбачається із довідки №422 від 05.09.2014 року виданої ЛКП «Вулецьке», ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 22.07.1983 року по 20.12.1996 року, та з 05.07.2007 року зареєстрований за даною адресою по даний час, співвласником якої являється, згідно свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_2 від 26.06.1995 року. Дані довідки про те, що реєстрація у зазначеній квартирі відповідача значиться як чоловіка власника квартири ОСОБА_7 не спростовує даних про розірвання з останньою шлюбу та реєстрацію такого з ОСОБА_6 у зазначені вище дати./а.с. 31, 53, 159/

У період з 24 грудня 1996 року по 4 січня 2002 року був зареєстрований за місцем реєстрації ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, що включає період перебування у шлюбі /.с. 55/.

Звертаючись в суд з позовом про визнання шлюбу недійсним з підстав його фіктивності позивач вказував на те, що він проживав разом з покійною ОСОБА_6 з лютого 2007 року, а відтак його права як спадкоємця четвертої черги за законом порушено відповідачем який як переживше подружжя спадкодавця має право на спадщину при фіктивності шлюбу.

Колегія суддів вважає, що факт реєстрації в 2008 році позивача у квартирі ОСОБА_6 в якості піднаймача та реєстрація на таких же умовах неповнолітньої дитини позивача - 10.02.2009 року народження, проведення в зв»язку з цим оплати за комунальні послуги не свідчить про обґрунтованість його вимог про визнання недійсним з моменту укладення в 1996 році шлюбу між ОСОБА_6 та відповідачем. Зміни у стосунках подружжя, що могло мати місце та обумовило окреме проживання у подальшому, про що можуть свідчити дані про реєстрацію відповідача за іншою адресою - не свідчить про реєстрацію шлюбу без наміру створити сім»ю.

Суд першої інстанції не врахував, що при життя ОСОБА_6 не ставила питання визнання такого шлюбу недійсним, як і не заявляв про це відповідач.

Крім того, відповідно до п. 1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України, за нормами якого судом вирішено спір, зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був зареєстрований 30.11.1996 року, до введення в дію Сімейного кодексу України, то до даних правовідносин необхідно застосовувати положення ст.ст. 45, 47, 49 КпШС України.

Відповідно до ст. 45 КпШС України шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених ст. 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю/фіктивний шлюб/. Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 8 даного Пленуму при розгляді справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що на підставі ст. 45 КпШС України відповідний позов може бути задоволено незалежно від часу реєстрації шлюбу, якщо буде встановлено, якщо ці особи (або одна з них) не мали наміру створити сім'ю (укладали фіктивний шлюб).

Статтею 47 КпШС України передбачено, що позов про визнання шлюбу недійсним може бути пред'явлений одним з подружжя, прокурором і особами, права яких порушені.

Однак колегія суддів вважає, що позивач звертаючись до суду із позовом про визнання шлюбу недійсним з підстав його фіктивності повинен був довести, що дійсно внаслідок укладення такого шлюбу порушуються його права як спадкоємця.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_5 6 червня 2014 року звернувся в Першу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, що проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, як особа яка проживала однією сім»єю із ОСОБА_6 з 25 лютого 2007 року.

Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини.

При цьому сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Звертаючись до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним, позивач зазначає, що проживав із ОСОБА_6 однією сім»єю з лютого 2007 року, та зареєстрований у її квартирі з 02.10. 2008 року. Однак вимог про встановлення факт постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не заявляв, а отже і зазначені обставини не перевірялись та не встановлювались судом, що не враховано судом першої інстанції та безпідставно задоволено позов, як особи, права якої порушено.

Судом першої інстанції не враховано роз»яснення, що у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за яким - якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв»язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З такими вимогами позивач не звертався, тому мотиви його позову про визнання недійсним шлюбу з підстав порушення прав позивача з посиланням на сам по собі факт реєстрації позивача в якості піднаймача у квартирі ОСОБА_6 з 02.10.2008 року, в тому числі, в якості піднаймача та, в тому числі, менше ніж п»ять років до смерті спадкодавця з врахуванням наявності сім»ї, оскільки перебував в цей час у шлюбі з ОСОБА_2, котра у квартирі спадкодавця не була зареєстрована і про проживання її у квартирі позивач не зазначає - не дає підстав для висновку про обґрунтованість позову про визнання недійсним шлюбу ОСОБА_6 з відповідачем.

Судова колегія враховує, що рішенням від 05.02. 2014 року Галицького районного суду м. Львова відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, за змістом якого, позивач після смерті ОСОБА_6 звернувся з таким вимогами та вважав укладеним між ним та ОСОБА_6 за домовленістю в липні 2011 року фактично договору купівлі-продажу її квартири на користь позивача. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.06.2014 року рішення суду залишено без змін.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 за участю третіх осіб першої Львівської державної нотаріальної контор та органу опіки та піклування про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року яким позов задоволено встановлено обставини безпідставності заперечення відповідачем у цій справі ОСОБА_5 вимог позивача з мотивів набуття ним права на спадкове майно ОСОБА_6, як особи котра спільно проживала однією сім»єю до смерті спадкодавця та за таких підстав виникнення права на спадкування за законом/а.с. 82/.

За відсутності встановленого факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини, колегія суддів приходить до висновку і про відсутність порушених прав позивача як спадкоємця за законом, а відтак і безпідставність позовних вимог про визнання шлюбу недійсним з підстав його фіктивності.

За таких обставин висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 304, п.2 ч.1ст. 307, п.1,2,3 ч.1 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 3 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді