Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк») звернулося до суду з позовом в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеного договору від 13 липня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 431 грн 67 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. На порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 13 січня 2015 року заборгованість склала 43 747 грн 18 коп., з яких: 05 грн 56 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 41 182 грн 23 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 059 грн 39 коп. - штраф (процентна складова), яку просив стягнути позивач.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «А-Банк» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставною, оскільки заборгованість вже була стягнута з відповідача судовим рішенням, що набрало законної сили, яке виконано відповідачем в порядку здійснення виконавчого провадження.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Установлено, що рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2013 року в цивільній справі № 571/1317/13-ц за позовом ПАТ «А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з останнього на користь ПАТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 липня 2008 року в розмірі 7 577 грн 62 коп., яка складається із: 2 029 грн 50 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 88 грн 63 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 60 грн 06 коп. - заборгованість за комісією за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 899 грн 42 коп. - штраф (процентна складова), а також судовий збір - 249 грн 40 коп. (а. с. 33-34).

Рішення суду не оскаржувалося, набрало законної сили. На його виконання Рокитнівським районним судом Рівненської області 27 грудня 2013 року видано виконавчий лист, на підставі якого 13 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження.

Матеріали справи містять квитанцію від 14 лютого 2014 року, з якої вбачається, що кошти в сумі 7 577 грн 62 коп. перераховані ОСОБА_1 на рахунок ПАТ «А-Банк», призначення платежу: заборгованість згідно з рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2013 року (а. с. 35).

Постановою державного виконавця від 17 березня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з добровільним виконанням рішення суду (а. с. 49).

Рішення суду виконано ОСОБА_1 в добровільному порядку 14 лютого 2014 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ПАТ КБ «А-Банк» просило стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитом; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафи.

Вважаючи, що договірні відносини між сторонами у зв'язку з ухваленням судового рішення припинені в повному обсязі, суд не звернув уваги на те, що зобов'язання припиняється з підстав, встановлених договором або законом. Ні договором, ні чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання зі сплати боргу за кредитним договором у зв'язку з ухваленням судом рішення про його стягнення, а відтак має діяти загальне правило, встановлене ст. 599 ЦК України, згідно з яким зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто сплатою боржником коштів кредиторові; не взяв до уваги, що правова природа виникнення обов'язку зі сплати кожного з платежів є різною.

При сплаті заборгованості за кредитом, стягнутої на підставі судового рішення, за відсутності між сторонами іншої домовленості, у боржника існує обов'язок зі сплати процентів до часу фактичного виконання рішення суду, а також наступають правові наслідки порушення цього обов'язку, передбачені ст. 611 ЦК України, зокрема зі сплати неустойки (штрафу, пені), якщо така була передбачена умовами договору.

Суд не врахував зазначені вимоги закону, не звернув уваги, що зобов'язання сторін не припинилися, не з'ясував, на які види стягнення має право позивач з часу після ухвалення судового рішення до часу фактичного його виконання.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 23 вересня 2015 року в справі № 6-1206цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська