Номер провадження 22-ц/788/2115/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ в натурі у власність частини земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, визнання права власності, зобов'язання демонтувати навіс та стягнення грошової компенсації вартості частки,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, ОСОБА_4 просила суд: виділити їй в натурі у власність 68/100 частин земельної ділянки загальною площею 570 кв. м., що розташована за адресою по АДРЕСА_1 (за III варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи № 74/14 від 05.03.2015 p.), визнавши за нею право власності на виділену земельну ділянку, як на окремий об'єкт нерухомого майна; зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати навіс, позначений в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. «Р», розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_3 на її користь 5525,94грн., як компенсацію вартості частки, що йому виділяється із власності позивачки; вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що після смерті її чоловіка, вона успадкувала 71/100 житлового будинку та таку ж частку земельної ділянки, розташованих за адресою по АДРЕСА_1. Власником інших 29/100 часток даних житлового будинку та земельної ділянки є ОСОБА_3 Оскільки вказаний житловий будинок із земельною ділянкою в натурі не розподілено, а відповідач забудовує спільну земельну ділянку без погодження з нею, то виник спір, який потребує судового врегулювання.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.10.2015 р. позов ОСОБА_4 задоволено.

Виділено ОСОБА_4 в натурі у власність 68/100 частин земельної ділянки, загальною площею 570 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 згідно з варіантом №3 висновку судової земельно-технічної експертизи №74/14 від 05.03.2015 року (додаток №3 до висновку експертизи), позначеної на викопіюванні з плану земельної ділянки жовтим кольором, та визнано за ОСОБА_5 право власності на виділену земельну ділянку як на окремий об'єкт нерухомого майна.

Межа розділу земельної ділянки проходить: від точки А на межі вул. Коцюбинського під кутом, паралельно межі з земельною ділянкою АДРЕСА_2 на відстань 15,8 м до т. Б; від т. Б під кутом на відстань 6,7 м до т. В; від т. В під кутом на відстань 16,1 м до т. Г; від т. Г під кутом до т. Д, розташованій на лінії поділу житлового будинку літ.А-1; від т. Д по лінії поділу житлового будинку літ.А-1 до т. Е; від т. Е по стіні житлового будинку літ.А-1 на відстань 4,65 м до т. Є, розташованій на куті житлового будинку А-1; від т. Є по прямій на відстань 1,20 м до т. Ж, розташованій на тильній межі земельної ділянки. Точка А ділить межу земельної ділянки по вул. Коцюбинського на дві частини: 1,00 м і ламана лінія 19,77 м (13,33; 6,44). Точка Ж ділить тильну межу земельної ділянки на дві частини: ламана лінія 17,62 м (8,12; 3,18; 6,32) і 2,70 м.

Зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати навіс, позначений в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. «Р», розташований на земельній ділянці в АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 5525,94 грн. як компенсацію вартості частки, що виділяється із власності позивачки.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1555,16грн. в відшкодування судового збору та 2100 грн. в відшкодування витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 487,20 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивач не є власником спірного майна, оскільки постановою приватного нотаріуса від 08.10.2014 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 71/100 частку у житловому будинку з господарськими і побутовими будівлями.

Вказує, що між відповідачем та ОСОБА_6, а потім і позивачем, склався певний порядок користування земельною ділянкою, який загалом відповідає варіанту №1 експертного висновку, щодо розподілу земельної ділянки. Проте судом не було враховано дану обставину, а також проігноровано про обов'язковість встановлення сервітуту у варіанті № 3 розподілу земельної ділянки, який суд взяв за основу рішення.

Крім того, у рішенні не вказана ширина ділянки між межею (АДРЕСА_2) і лінією А-Б, відсутня довжина відрізків Г-Д і Д-Е, незрозуміло звідки взяті довжини Е-Є, Є-Ж, бо відсутні на викопіюванні, також суд визначив площу земельної ділянки, яка виділяється позивачу, у розмірі 570 кв. м., замість правильного 566,44 кв. м, що відповідає 68/100 від 833 кв. м. загальної площі земельної ділянки.

Також зазначає, що експерт, який проводив експертизу, має кваліфікацію на проведення судових будівельно-технічних експертиз і досліджень, тому не мав права проводити земельно-технічну експертизу.

Позивачем було порушені вимоги ч. 2 ст. 31 ЦПК України, а судом проігноровані, оскільки уточнення позовних вимог відбулося після початку розгляду справи.

Що стосується навісу, згідно матеріалів справи, він не є самовільно побудованим об'єктом, не потребує дозволів та фактично є гаражем, для стоянки автомобіля.

В судовому засіданні представник відповідача та відповідач доводи апеляційної скарги підтримали і пояснили, що розміри часток у спільній частковій власності не змінювались. За визнаним судом варіантом 3 судової експертизи розподіл земельної ділянки відбувся таким чином, що належна йому частка у житловому будинку, так і побутових споруд залишається на виділеній позивачу земельній ділянці, чим утворюються перешкоди для власника у користування належними йому об'єктами нерухомого майна.

Представник позивача вважає рішення законним та обґрунтованим, тому просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок житловою площею 68,4 кв.м. з відповідними надвірними господарськими та побутовими будівлями: сарай Б - дощатий; сарай Ж - шлакобетон; вбиральня Е - дощата; погріб Г - шлакобетонний; погріб п/г - цегляний, гараж З - цегляний, огорожа №1-4 - дош., мет., мет. сітка, колодязь 1 - стальні труби, розташований за адресою АДРЕСА_1, перебуває у спільній частковій власності.

Згідно договору купівлі - продажу від 03.09.1987р. 71/100 частини жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловікові позивача - ОСОБА_6, а частка розміром 29/100 належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 14.04.2000р. подаровано йому колишнім власником ОСОБА_7

До цього, згідно договору довічного утримання від 19.01.1996р., дана частка була передана ОСОБА_7 у власність дружині відповідача ОСОБА_8, яка померла ще за життя утримувача.

Виділення в натурі часток житлового будинку з відповідними надвірними господарськими та побутовими будівлями не відбувалось.

Договір про порядок користування цими об'єктами нерухомого майна між власниками не укладався.

Житловий будинок розміщений на земельній ділянці за АДРЕСА_1, загальною площею 0,0833га, яка, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку виданого на підставі рішення Сумської міської ради від 25.11.2009р. № 3216-МР, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, передана у власність ОСОБА_6, за життя, та ОСОБА_3 відповідно до розміру їх часток.

Розмір ідеальної частки земельної ділянки померлого ОСОБА_6 становить 71/100 - 591,43 кв.м., а ОСОБА_3 29/100т - 241,57кв.м.

Після смерті чоловіка позивач прийняла спадщину і, звернувшись до нотаріуса, оформила тільки свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлому чоловікові частку земельної ділянки.

Постановою приватного нотаріуса Лермотової Н.М. від 08.10.2014р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями через існування на земельній ділянці другого житлового будинку з прибудовами, який дозволений декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 02.12.2011 року №См0.

У судовому засіданні представниками сторін та відповідачем було підтверджено, що новий житловий будинок на спірній земельній ділянці побудував ОСОБА_3, який на даний час не отримав на цей об'єкт нерухомості свідоцтво про право власності і не здійснив державну реєстрацію свого права власності.

Висновком проведеної по справі судової технічно-будівельної експертизи запропоновано три варіанти поділу земельної ділянки (а.с. 51-64).

Відповідно до свідоцтва №917 виданого експерту ОСОБА_10 зі строком дії до 20.04.2015, вона має право на проведення інженерно-технічних експертиз, в .ч. розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками.

Як підтвердили в судовому засіданні представники сторін та відповідач, перший варіант розподілу земельної ділянки запропонований експертом відображає фактичний порядок користування як житловим будинком з господарськими і побутовими спорудами і будівлями, так і земельною ділянкою, яким склався ще за життя померлого співвласника ОСОБА_6

Згідно третього варіанту розподілу земельної ділянки, визначеного судовою експертизою і який суд першої інстанції взяв за основу рішення як найбільш наближений до розміру частки позивача в праві спільної часткової власності, пропонується у власність ОСОБА_4 виділити земельну ділянку загальною площею 570 кв. м. зі сторони земельної ділянки № 6 по вул. Коцюбинського, що не відповідає ідеальній частині 71/100 та становить 68/100 частини (570/833) та у власність ОСОБА_3 виділити земельну ділянку загальною площею 263 кв. м. зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_2, що не відповідає ідеальній частині 29/100 та становить 32/100 частини (263/833).

Судовою експертизою за варіантом 3 пропонується з метою обслуговування частини будівлі житлового будинку літ.»А-!» і прокладеного водопроводу належних відповідачу надати право проходу по двору ( для виникнення такої необхідності), який знаходиться у власності позивача. Також, для здійснення заїзду у двір відповідача надати право проїзду по двору ( для виникнення такої необхідності), який знаходиться у власності позивача. Площа земельної ділянки, на якій запропоновано встановлення сервітуту, становить 25 кв.м. Окрім того, даний варіант розподілу земельної ділянки пропонував демонтаж навісу літ.»Р» збудований відповідачем.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час між сторонами відсутній спір щодо володіння та користування житловим будинком та господарськими спорудами. Перший варіант розподілу земельної ділянки значно відступає від ідеальних часток співвласників. За другим варіантом побудований без згоди іншого співвласника ОСОБА_3 навіс «Р», залишається на земельній ділянці, яка пропонується виділити у власність ОСОБА_4

Визнавши третій варіант розподілу земельної ділянки найбільш наближеним до частки позивача, суд першої інстанції здійснив виділення часток земельної ділянки в натурі сторонам без вирішення питання сервітуту, який було запропоновано експертом, та залишилось не з'ясоване у позивача питання щодо порядку доступу відповідача до побутових будівель, які залишаються на пропонованій за цим варіантом їй земельній ділянці, бо це питання не залишилось поза увагою експерта.

Позивач в уточненій заяві просила провести розподіл земельної ділянки відповідно до варіанту № судової експертизи, який передбачав встановлення сервітуту площею тільки 25 кв.м., одночасно зобов'язав відповідача знести побудований ним самочинно навіс «Р» та відшкодувати їй недодану частку земельної ділянки.

Таким чином позивачем, як спадкоємцем, заявлені вимоги про розподіл земельної ділянки за умови її самостійного використовування житловим будинком та господарськими і побутовими будівлями, без вирішення питання виділення їй в натурі прийнятої у спадщину частки чоловіка у житлового будинку та господарських і побутових будівель, з підстав самочинної забудови відповідачем спільної земельної ділянки, що вказує на існування між сторонами спору та порушення добросусідства.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги з приводу того, що визнаним судом варіантом розподілу земельної ділянки не відображено ширина ділянки між межею (АДРЕСА_2) і лінією А-Б, відсутня довжина відрізків Г-Д і Д-Е, незрозуміло звідки взяті довжини Е-Є, Є-Ж, які відсутні на викопіюванні, обґрунтованими, бо існує суперечності між резолютивною частиною рішення суду першої інстанції та висновками про розподіл земельної ділянки викладених експертом, якого у судовому засіданні апеляційний суд не мав можливості допитати, через припинення ним своєї діяльності, а питання про призначення повторної експертизи сторони заявляти не бажали.

Висновки суду, про те, що на даний час між сторонами відсутній спір щодо володіння та користування житловим будинком та господарськими спорудами ґрунтуються на припущеннях, бо діючий порядок щодо користування об'єктами нерухомого майна існував за усною домовленістю з померлим ОСОБА_6, а з ОСОБА_4 ніякої угоди ОСОБА_3 з цього приводу у встановленому законом порядку не укладав.

Із запропонованих варіантів розподілу земельної ділянки судовою експертизою, де у першому варіанті запропонований розподіл з урахуванням існуючого порядку користування земельною ділянкою, позивачем відхилений. Останні два варіанта не враховують право іншого співвласника ОСОБА_3, який не позбавлений здійснювати своє право власності належною йому часткою, як у житловому будинку з господарськими і побутовими будівлями, так і земельною ділянкою, необхідної для обслуговування цих об'єктів нерухомості.

Окрім того, згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області, будівництво прибудов «а4»-1.9; тераси «с1» -6,4; сараю «М» -5,6; вбиральні «Л» -2,0; житлового будинку «А-1», сараю «Б»; житлових прибудов «А1»,»А11», «А111», гаражу «З»; погрібу «Г», погрібу «п/г», вбиральні «Е», навісу «Н», колодязю «К», воріт, огорожі, почалось у 1981 і закінчено в 2008 році. Існує користування системи водопостачання до побудованого ОСОБА_3 житлового будинку з підключенням до водопровідному колодязю, що належить ОСОБА_6, який за життя дав згоду на таке підключення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів визнає, що визнаний судом першої інстанції варіант розподілу земельної ділянки не враховує право власності іншого співвласника ОСОБА_3, а тому не може бути застосований при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Висновок експерта для суду не є обов'язковим.

Колегія суддів враховує і доводи апеляційної скарги про невірно визначений експертом розмір частки, яка виділяється за третім варіантом (з 71/100 виділяється 68/100, що складає 566,44кв.м. (566,44/833), а не 570 кв.м.) та розмір грошової компенсації, яка розрахована позивачем виходячи з вартості майна приведеного у свідоцтві про право на спадщину за законом виданого 08.10.2014р., не враховуючи дані органів Держгеокадастру про нормативно грошову оцінку 1 кв.м. земельної ділянки у 2015 році, коли ухвалювалось оскаржене рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожний із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він обов'язковий і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю власністю у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У постанові пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.

Що стосується доводів апелянта про обов'язкове встановлення сервітуту у варіанті 3 розподілу земельної ділянки, то колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до частин 2,3 ст. 402 ЦК України та ст. 98 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, що вимагає встановлення сервітуту, який може бути платним або безоплатним, постійним і строковим і здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Отже, заявив вимоги про виділення в натурі її частики земельної ділянки за варіантом 3, який передбачав встановлення сервітуту, слід вважати, що позивачем заявлена була вимога про встановлення сервітуту. Але запропонований судової експертизою порядок встановлення сервітуту не забезпечує відповідачу, як співвласнику, здійснювати право володіння і користування своєю часткою житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями і тому не відповідає вимогам вище приведеним нормам матеріального закону.

Відповідно до частин 1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів визнає, що вимоги позову про виділення позивачу 68/100 її частки земельної ділянки в натурі за 3 варіантом запропонованим судовою експертизою з покладенням на відповідача зобов'язання демонтувати навіс «Р» та стягненням з нього на користь відповідача суми компенсації в розмірі 5525,94грн. не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення слід скасувати і ухвалити нове, який у позові відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314,316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 жовтня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ в натурі у власність частини земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, визнання права власності, зобов'язання демонтувати навіс та стягнення грошової компенсації вартості частки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: