Провадження № 2/127/4091/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14.08.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 14.08.2013 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав у банку кредит у розмірі 7 400,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві 14.08.2003 року. Відповідно до умов договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач не виконав своєчасно свої кредитні зобовязання перед банком, у звязку із чим утворилась заборгованість станом на 24.03.2015 року у розмірі 20 075,07 грн.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила суд у позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, що приєднані до матеріалів справи.

При розгляді в справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14.08.2013 року між ЗАТ КБ «МОСКОМПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н про надання кредитних послуг з кредитним лімітом 0 (рублів). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві 14.08.2013 року.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

В порушення умов вищезазначеного договору за відповідачем станом на 24.03.2015 року рахується заборгованість за період з 15.01.2014 року до 24.03.2015 року в сумі 20 075,07 грн., яка складається з наступних складових:

-9 674,58 грн. заборгованості за кредитом;

-8 268,34 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом;

-700,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом;

-500,00 грн. штрафу (фіксована частина);

-932,15 грн. штрафу (процентна складова).

Відповідно до положень статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цивільно-процесуального законодавства України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень статті 58 цього ж Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно зі ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При розгляді справи встановлено, що 14.08.2013 року між ЗАТ КБ «МОСКОМПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н про надання кредитних послуг з кредитним лімітом 0 (рублів).

В той же час у матеріалах справи позивачем не надано документів на підтвердження факту передання права вимоги до боржника від ЗАТ КБ «МОСКОМПРИВАТБАНК» до ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, в підписаній відповідачем анкеті-заяві від 14.08.2013 року вказано кредитний ліміт 0 (нуль) рублів, а в позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач отримав кредит у розмірі 7 400,00 грн. Однак доказів отримання зазначеної суми позивач суду не надав.

Заява про зміну персональних даних клієнта Приватбанку ОСОБА_1 від 22.08.2013 р. (а.с. 80) підписана не ОСОБА_1, а іншою особою, що навіть не потребує спеціальних знань в графології, порівнюючи його підписи в анкеті-заяві від 14.08.2013 р. (а.с. 5) та копії його паспорту (а.с. 32). Відтак цей документ не доводить виникнення зобовязальних правовідносин між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 Такі відносини виникли між ЗАТ КБ «МОСКОМПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1

Оскільки позивач не довів факт передання права вимоги до боржника від ЗАТ КБ «МОСКОМПРИВАТБАНК» до ПАТ КБ «Приватбанк», а також отримання відповідачем кредиту в розмірі 7 400,00 грн. позов не підлягає до задоволення саме за недоведеністю позовних вимог.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 3, 525, 526, 626, 629 ч.1, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя