Справа № 199/7974/15-ц
09 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
Головуючий-суддя Богун О.О.
При секретарі Рибак К.О.,
За участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -
У жовтні 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 28 жовтня 2013 року померла її мати - ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася спадщина на 66/100 ч. домоволодіння № 117 по вул. Онезька у м. Дніпропетровську.
Згідно рішення Народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 20 листопада 1979 року про поділ майна в натурі, за ОСОБА_2 визнано право власності на 54/100 частини домоволодіння №117 по вул. Онезькій у м. Дніпропетровську, а за ОСОБА_3 46/100 частини домоволодіння № 117 по вул. Онезькій у м. Дніпропетровську.
Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської обласної ради № 109/5 від 10.02.1989 року, було затверджено, що в користуванні ОСОБА_2 знаходиться 66/100 ч. домоволодіння № 117 по вул. Онезькій у м. Дніпропетровську, а в користуванні ОСОБА_3 34/100 ч. зазначеного домоволодіння.

Після смерті батька, за заповітом вона успадкувала 34/100 частин зазначеного домоволодіння.

На разі, вона у встановлений законом термін і порядок звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено та надано розяснення, що нотаріус не може визначити, яка саме частка домоволодіння № 117 по вул. Онезькій у м. Дніпропетровську, належить спадкодавцю - ОСОБА_2

Звертаючись до суду з даним позовом, просить суд визнати за нею право власності на 66/100 частини домоволодіння по вул. Онезькій у м. Дніпропетровську в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач Дніпропетровська міська рада в судове засідання свого представника не направив, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив, не надавав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову.

Третя особа - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора - в судове засідання свого представника не направила, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, надала суду заяву в якій просила слухати справу у відсутність представника та винести рішення на розсуд суду.

Вислухавши пояснення та доводи позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.01.2009 року, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-30, та зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 2554717, позивачка ОСОБА_1 є власником 34/100 частин домоволодіння по вулиці Онезькій в м. Дніпропетровську.

Інша частина 66/100 вказаного домоволодіння належить ОСОБА_2. Як слідує із наданої відповіді комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» №7838 від 10.07.2015 року право власності за ОСОБА_2 зареєстровано лише на 54/100 частин вказаного домоволодіння на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 20.11.1979 року.

Згідно рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради №109/5 від 10 лютого 1989 року затверджено право власності за ОСОБА_2 на 66/100 частини домоволодіння. Проте перереєстрація права власності згідно даного рішення ОСОБА_2 не здійснена, за перереєстрацією остання не зверталася.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без

громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

За ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, з урахуванням того, що за свого життя ОСОБА_2 належним чином своє право встановлене рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради №109/5 від 10 лютого 1989 року про узаконення прибудов до будинку по вулиці Онезькій в м. Дніпропетровську, на 66/100 частин спірного домоволодіння не перереєструвала, суд приходить до висновку, що жила прибудова літ «а» залишається самовільним будівництвом.

28 жовтня 2013 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 541420, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Єдиним спадкоємцем померлої є позивачка по справі - ОСОБА_1.

Відповідно до ч.3 ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» до правовідносин спадкування застосовується чинне на час відкриття спадщини законодавство.

Так, відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини (ст. 1218 ЦК України). Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Також, відповідно до п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Таким чином, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» №923 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою згідно з додатком 1. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Для одержання сертифіката відповідності замовник або уповноважена ним особа подає письмову заяву згідно з додатком 2 інспекції, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт, або інспекції за місцем розташування закінченого будівництвом об'єкта, якщо проводилися будівельні роботи, на виконання яких не вимагається дозвіл, або будівельні роботи проводилися на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства.

Крім того, з 30 квітня 2011 року набрав чинності Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року, який визначає процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, в тому числі і побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2009 року (п.2 Порядку).

Так, позивачем не надано доказів звернення до відповідних державних органів (відділу архітектури і будівництва, органів пожежного та санітарного нагляду тощо) з питань відповідності самовільних прибудов існуючим будівельним, санітарним та екологічним нормам та правилам.

Окрім того, як передбачено ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із змісту частин 1, 2 статті 331 ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Звертаючись з позовом до Дніпропетровської міської ради, позивачка не надала суду доказів з приводу того, яким чином та які її права свободи чи інтереси з питання, що є предметом спору в суді, порушені, невизнані або оспорювані саме відповідачем.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 66/100 частин домоволодіння №117 по вулиці Онезькій м. Дніпропетровську, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,11, 15, 57-60, 212-215,218,222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :