Головуючий суду 1 інстанції - Чернік А.П.
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 417/276/15-ц
Провадження № 22ц/782/738/15
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

16 грудня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області Стахова Н.В., перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою Прокурора Марківського району Луганської області на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 17 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спадкового майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

26 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спадкового майна та визнання права власності на майно в порядк спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба по лінії батька ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельні ділянки (паї) площею 1,38га, 3.2320 га., 0,9932 га. у межах згідно з планом, які розташовані на території Просянської сільської ради Марківського району Луганської області та передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідач є спадкоємцем за заповітом після померлої. Сторони проживали на час смерті разом із спадкодавцем. В державній нотаріальній конторі позивач не має можливості оформити право на спадщину, оскільки між ним та відповідачем виник спір з приводу розподілу спадкового майна

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 17 квітня 2015 року закрито провадження у справі, у зв'язку з визнанням мирової угоди сторін, відповідно до якої за позивачем ОСОБА_2 визнається право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно:

1) право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Кірова Марківського району Луганської області, розміром 1,38 в умовних кадастрових гектарів, належне ОСОБА_4 згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданого Марківською районною державною адміністрацією 02 грудня 1996 року на підставі рішення Марківської райдержадміністрації від 02 грудня 1996 року, №466/2;

2) земельну ділянку площею 3,2320 га в межах згідно з планом (пай №165), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Просянської сільської ради Марківського району Луганської області, належну ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2, виданого Просянською сільською радою Марківського району 06 липня 2002 року на підставі рішення №1 сесії 24 скликання Просянської сільської ради Марківського району від 18 квітня 2002 року №35;

3) земельну ділянку площею 0,9932 га в межах згідно з планом (пай №105), призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Просянської сільської ради Марківського району Луганської області, належну ОСОБА_4 на підставі державного акту НОМЕР_3, виданого Просянською сільською радою Марківського району 21 серпня 2002 року на підставі рішення №1 сесії 24 скликання Просянської сільської ради Марківського району від 18 квітня 2002 року №113.

Вказана ухвала суду сторонами не оскаржувалась та набрала сили.

Прокурор Марківського району Луганської області, який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність ухвали суду, неповноту з'ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 20 листопада 2015 року апеляційна скарга була залишена без руху, оскільки скарга не відповідала належним вимогам, які встановлені щодо апеляційних скарг.

Так, в апеляційній скарзі чітко не зазначено, в чому полягає порушення інтересів держави, не конкретизовано в інтересах якого саме державного органу чи органу місцевого самоврядування він звертається для захисту порушених інтересів держави, не обґрунтовано необхідність такого захисту.

15 грудня 2015 року до Апеляційного суду Луганської області надійшла апеляційна скарга від прокурора Марківського району на виконання ухвали суду разом із додатками.

Однак, вимоги ухвали апеляційного суду від 20 листопада 2015 року апелянтом не виконано в повному обсязі.

Прокурор не приймав участі у розгляді справи, тому для вирішення питання, чи відноситься прокурор відповідно до частини 1 статті 292 Цивільного процесуального кодексу України до кола осіб, яким за законом надано право на апеляційне оскарження ухвали суду про визнання мирової угоди між фізичними особами, необхідно встановити, в інтересах якої особи подано апеляційну скаргу, виходячи з функцій, покладених на органи прокуратури Конституцією та законами України.

В обґрунтування свого права на апеляційне оскарження в уточненій апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що він звертається в інтересах Просянської сільської ради Марківського району Луганської області, оскільки вважає, що спадщина, яка залишилися після смерті ОСОБА_4 може бути визнана відумерлою.

Суд першої інстанції при розгляді справи не перевірив, чи прийнята спадщина спадкоємцями, чи не усунені вони від спадкування та чи не відмовлялись від спадщини.

Але, зазначений довод апеляційної скарги не може бути прийнятий до уваги, оскільки з матеріалів справи (а.с.4,5,9) вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є рідним сином померлої, на час відкриття спадщини позивач та відповідач були зареєстровані та проживали із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Просянської сільської ради Марківського району Луганської області №554 від 19.12.2014 року (а.с.09).

За вказаних обставин відповідно до статті 1261, частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України відповідач є спадкоємцем за заповітом, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, а тому спадщина не може вважатись відумерлою.

Отже, оскаржуваною ухвалою не порушене право органу місцевого самоврядування на набуття права власності на відумерлу спадщину відповідно до статті 1277 Цивільного кодексу України, статті 60 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні".

Також, в апеляційній скарзі прокурор послався на те, що вона подана з метою захисту економічних інтересів держави. В обґрунтування своїх доводів прокурор послався на те, що за розгляд справи позивачкою сплачено судовий збір в розмірі мінімальної суми лише 243 грн.60 коп. (або 0,2 розміру мінімальної заробітної плати), що залишилось поза увагою суду першої інстанції, оскільки не встановлена фактична ціна позову. Не надходження судового збору до бюджету порушує економічні інтереси держави, оскільки кошти судового збору спрямовуються на здійснення судочинства та функціонування органів судової влади.

В обґрунтування права на самостійне оскарження ухвали суду прокурор послався на відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати контроль за надходженням судового збору до спеціального фонду Державного бюджету. Але, зазначений довід апеляційної скарги не може бути прийнятий до уваги, оскільки не відповідає нормам матеріального права та прямо їм протирічить.

Так, відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства регулюються Бюджетним кодексом України.

Статтею 19 Бюджетного кодексу України визначено, що на всіх стадіях бюджетного процесу здійснюються контроль за дотриманням бюджетного законодавства.

Стаття 22 Бюджетного кодексу України визначає джерела формування спеціального фонду Державного бюджету України, до яких входить також судовий збір, а крім того, визначає головних розпорядників бюджетних коштів, до яких відносяться, зокрема, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників.

Частиною 7 статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що перелік податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року №106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету" установлений перелік податків і зборів (обов'язкових платежів) відповідно до переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. До цих органів, зокрема, відносяться Верховний Суд України, Державна судова адміністрація України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України.

В зазначеній постанові Кабінету Міністрів України на органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, покладено обов'язок забезпечити відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків і зборів (обов'язкових платежів).

Отже, посилання прокурора на відсутність органів, уповноважених здійснювати контроль за надходженням судового збору до спеціального фонду Державного бюджету, прямо протирічить законодавству України.

Таким чином, недоліки апеляційної скарги не усунуто, а тому апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту, що не перешкоджає повторному апеляційному оскарженню ухвали суду шляхом подання виправленої апеляційної скарги та з одночасним поданням заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись статтею 45, частиною 2 статті 121, частинами 2,3 статті 297 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу Прокурора Марківського району Луганської області на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 17 квітня 2015 року вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, однак може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя