У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Артемівськ, Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Дундар І.О., Космачевської Т.В.

за участю секретаря:Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що з 08 жовтня 1964 року по 31 травня 2000 року вона працювала у Відкритому акціонерному товаристві «Слов'янський керамічний завод» (далі - ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат»).

З 01 січня 1999 року ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» припинило виплачувати працівникам заробітну плату.

Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 15 вересня 2000 року по цивільній справі №243/8330/15-ц на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 1 812 грн. 98 коп.

Виконавчий лист за рішення суду був своєчасно направлений до відділу Державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції, але Державна виконавча служба відмовила у відкритті провадження.

Позивач зазначив, що корпоративне право на управління державним майном ВАТ "Слов'янський керамічний комбінат" належить Фонду державного майна України. Частка державної власності майна в уставному фонді підприємства складає 92,9%.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2015 року в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2015 року прийнята відмова позивача ОСОБА_2 від позову до Фонду державного майна України в частині компенсації моральної шкоди, заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2015 року скасовано в частині компенсації моральної шкоди у зв'язку з відмовою позивача від позову в цій частині та прийняття відмови судом, а провадження у справі в цій частині закрито з цих же підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що заочне рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просила судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги позивач зазначила, що згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 619 ЦК України, якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Окрім цього, порушені трудові права відносно стягнення заборгованості з заробітної плати, гарантовані нормами Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 не з'явилася, але про час та місце розгляду справи повідомлена судовою повісткою та телефонограмою (а.с. 33, 34, 36). Електронною поштою направила письмову заяву в якій просила розглянути справу у її відсутності (а.с. 38, 39, 43).

Представник відповідача - Фонду державного майна України в судове засідання апеляційного суду не з'явився, але про час та місце розгляду справи Фонд повідомлений судовою повісткою та факсограмою (а. с. 33, 37).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального и процесуального права

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працювала у ВАТ «Слов'янський керамічний завод» і за рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2000 року з заводу на її користь стягнуто невиплачену заробітну плату в сумі 1812 грн. 98 коп. (а.с. 3-4).

Ухвалою Господарського суду від 25 грудня 2008 року ВАТ «Слов'янський керамічний завод» визнано банкротом.

Відповідно до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст.4 КЗпП).

У статті 21 КЗпП визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст.94 КЗпП).

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст.1 Закону «Про оплату праці»).

Заробітна плата виплачується працівникам роботодавцем (ст.97 КЗпП).

Положеннями ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачені порядок та умови виплати заробітної плати.

Відповідно до норм ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказані норми Закону передбачають, що заробітну плату виплачує роботодавець або уповноважений ним орган.

Стаття 119 ЦК України регламентує, що держава не відповідає за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб.

За правилами ст.619 ЦК України лише договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України (далі - ФДМУ) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

До повноважень ФДМУ належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації.

Із зазначених вище законодавчих положень не вбачається наявність повноважень Фонду щодо відповідальності за обставинами, які наведені у позовній заяві.

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Як зазначено у ч.1 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Згідно з ч.2 ст.152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про акціонерні товариства», засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування.

Отже, ч. 2 ст.152 ЦК України, а також ч. 2 ст.3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

Посилання позивача на ст. 619 ЦК України є безпідставним, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема КЗпП, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало.

Не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги і посилання позивача на норми Конституції України і міжнародного права, а саме - ст. 1 Першого Протоколу, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, оскільки вони не виключають застосування законодавства України, яке регулює спірні правовідносини ними не передбачено стягнення вказаної заборгованості з Фонду державного майна України.

Доводи скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: