Справа № 350/1039/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2471/2015
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Рожнятівського районного суду від 02 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 18 травня 2007 року в розмірі 21 830,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 18 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму залишку заборгованості зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік.

Посилаючись на те, що позичальник свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, у звязку з чим станом на 31 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 21 830,61 грн., банк просив позов задовольнити.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 02 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи і на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не було враховано, що згідно розрахунку заборгованості останні платежі відповідачем були зроблені 04 листопада 2014 року у сумі 433,00 грн. та 28 листопада 2014 року у сумі 400,00 грн., а тому банком не було пропущено строку позовної давності.

Вказує, що відповідач отримав платіжну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахунку коштів, строк дії картки не припиняє строку дії договору, а Умови не містять положень, що строк дії договору та строк дії картки це одне й те ж саме поняття та вони співпадають.

Також судом залишено поза увагою, що сторони домовилися, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же термін, а оскільки з 2007 року жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати, він автоматично був пролонгований та на даний час діє, а тому позовна давність до правовідносин, які не припинилися і мають триваючий характер, застосуванню не підлягає.

Оскільки кредитний договір продовжує діяти, то перебіг строку позовної давності не розпочався, а відтак він не може бути пропущеним.

Крім того, застосовуючи позовну давність, суд першої інстанції невірно застосував положення ст. 1054 ЦК України щодо права банку на отримання процентів та комісії за весь час користування кредитом та нарахування яких припиняється з дня повернення позики, а також судом безпідставно відмовлено банку у вимогах про стягнення неустойки у вигляді штрафу.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених підстав.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку був повідомлений.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки, строк дії картки в договорі визначений у два роки, а тому банк предявивши позов по спливу більше пяти років з часу закінчення дії картки, звернувся до суду поза межами встановленого трирічного строку позовної давності.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 18 травня 2007 року ОСОБА_2 звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», із заявою, на підставі якої відповідачу було надано кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредит надано відповідно до Умов надання банківських послуг (далі - Умови), Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) та Тарифів банку, з якими ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить його підпис у заяві про надання кредиту.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.5.5 Правил користування платіжною карткою, за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

За несвоєчасне виконання боргових зобовязань (використання простроченого кредиту та Овердрафту) власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами (п.5.5.1 Правил).

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплати банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 31 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 становить 21 830,61 грн. і складалася із заборгованості за кредитом 9 232,60 грн., заборгованості по відсотках 10 382,27 грн., заборгованості за пенею та комісією 700,00 грн., а також штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 1 015,74 грн.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідачем у справі подано письмову заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог банку.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії картки, виданої ОСОБА_2, становить два роки та сплив 18 травня 2009 року, а тому із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у липні 2015 року банк звернувся із пропуском позовної давності, про яку заявлено стороною спору.

Разом з тим, висновок про те, на підставі яких даних встановлено, що граничний строк дії виданої ОСОБА_2 платіжної картки сплив 18 травня 2009 року, суд першої інстанції не мотивував.

Так, відповідно до п. 9.12 розділу I Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо в цей строк жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Згідно п.3.1.1 розділу II строк дії карти вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

П.5.4 передбачено, що строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (в полі MONTH).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Апеляційним судом встановлено, що на дату відкриття рахунку 18 травня 2007 року відповідачу було видано картку зі строком дії до 01.2009 року, в послідуючому відповідачу видавалися нові картки зі строком дії до 04.2009 року, до 05.2012 року та до 03.2016 року відповідно.

А відтак, відбувалася пролонгація кредитного договору.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти від 05 липня 2015 року вбачається, що 18 травня 2007 року ОСОБА_2 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5 000 грн., протягом 2008 2013 років кредитний ліміт змінювався як в сторону збільшення, так і в сторону зниження.

Із доданого до справи розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) виникла з 28 червня 2013 року.

З представленої в засідання апеляційного суду виписки з рахунку відповідача про рух коштів за період з 18 травня 2007 року по 28 листопада 2014 року вбачається, що відповідач протягом зазначеного періоду користувався карткою та періодично ним вносилися кошти на поповнення карткового рахунку.

Останній платіж на поповнення карткового рахунку відповідачем було здійснено 28 листопада 2014 року у сумі 400 грн.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що банк звернувся до суду поза межами встановленого трирічного строку позовної давності є невірним.

У звязку з наведеним рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 21 830,61 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 9 232,60 грн., заборгованості по відсотках 10 382,27 грн., заборгованості за пенею та комісією 700,00 грн., а також штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 1 015,74 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 511,56 грн., які складаються із сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 243,60 грн. та сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 267,96 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 02 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 830,61 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 9 232,60 грн., заборгованості по відсотках 10 382,27 грн., заборгованості за пенею та комісією 700,00 грн., а також штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 1 015,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати в розмірі 511, 56 грн.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_4