АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 753/2347/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Лужецька О.Р.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7289/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі: Кутц А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановила:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбузадоволено.

Шлюб укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та зареєстрований 24 квітня 2004 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів М. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 264 - розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив його змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки суду про те, що сторони протягом двох років не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають фактично окремо. В скарзі посилався не те, що вирішуючи спір та задовольняючи позов суд виходив з того, що сім'я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. В той же час, в мотивувальній частині рішення суд встановив обставини, які не відповідають дійсності, та є не доведеними. Зокрема, доводи ОСОБА_4 про те, що вже протягом двох років подружжя не підтримує шлюбні відносини та не веде спільного господарства, не відповідають дійсності, оскільки фактично шлюбні відносини припинились лише в серпні місяці 2014 року, після спільного відпочинку, у зв'язку з втратою почуттів, взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Саме з цього часу сторони остаточно перестали спілкуватись, проживати як єдина сім'я та вести спільне господарство. Рішення суду в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржувалось.

В судовому засіданні відповідач та її представник доводи скарги підтримали, з наведених у ній доводів.

Позивач та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони протягом двох років не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають фактично окремо, зареєстрований шлюб суперечить їх інтересам.

Колегія суддів частково погоджується висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2004 року, укладеному Лівобережним відділом реєстрації шлюбу м.Києва з Державним Центром розвитку сім'ї , актовий запис № 264 (а.с.3) від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановивши, що між сторонами шлюбні відносини припинені, сім'я фактично розпалася та позивач підтримує вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість подальшого спільного життя та збереження сім'ї.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення встановлені обставини справи, а саме: сторони протягом двох років не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають фактично окремо, проте, ні у позові ні у рішенні суду не зазначено щодо доказів про відсутність фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_2 протягом останніх двох років.

У відповідності до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ч.1 ст. 60 ЦПК України).

Обгрунтовуючи визнання ОСОБА_2 доводів ОСОБА_4 про припинення фактичних шлюбних відносин, районний суд послався на заяву відповідача про розгляд справи за її відсутності та згоду на задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу від дати ухвалення судового рішення (а.с.10).

Натомість жодних посилань про визнання доводів позивача в частині того, що сторони протягом двох років не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають фактично окремо, заява ОСОБА_2 не містить. Зміст заяви в частині визнання позовних вимог з дати ухвалення судового рішення свідчить про те, що відповідач не визнала обставини щодо відсутності фактичних шлюбних відносин протягом останніх двох років.

В судовому засіданні апеляційного суду сторони надали суперечливі пояснення щодо періоду фактичних шлюбних відносин, однак постановленим рішення про розірвання шлюбу, вірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає їх інтересам.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо зміни мотивувальної частини рішення, виключивши дев'ятий абзац, як помилково зазначений.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2015 року змінити виключивши з мотивувальної частині рішення абзац дев`ятий, про те, що сторони протягом двох років не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають фактично окремо.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: