У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Колесникова РоманаВолодимировича за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що 9 квітня 2015 року вона отримала постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 1 квітня 2015 року за виконавчими листами про стягнення з ОСОБА_5 на її користь 10 310 грн на відшкодування майнової шкоди та 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, у розмірі 1 392 грн 73 коп., сплаченого судового збору в сумі 59 грн 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. Із зазначеними постановами вона не згодна та вважала їх незаконними, оскільки державний виконавець зазначив, що вона повинна до кожного виконавчого листа надавати заяви про відкриття виконавчого провадження, проте це не передбачено діючим законодавством.

Рішення суду від 12 листопада 2010 року набрало чинності, воно є обов'язковим для виконання та повинно бути виконане. 17 серпня 2011 року вона надала до виконавчої служби виконавчі листи, отримані в суді, за якими 5 вересня 2011 року було відкрито виконавче провадження.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд зобов'язати державного виконавця скасувати постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, прийняти до виконання вищезазначені виконавчі листи та виконати рішення суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 червня 2015 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано постанови державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Колесникова Р.В. про відмову у відкритті виконавчих проваджень від 1 квітня 2015 року. Зобов'язано державного виконавця прийняти до виконання виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи в розмірі 1 392 грн 73 коп., сплаченого судового збору в розмірі 59 грн 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн, які видані Дзержинським районним судом м. Харкова на підставі рішення від 12 листопада 2010 року. У решті скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення скарги скасовано, постановлено нову ухвалу, якою відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні скарги в цій частині. У решті - ухвалу залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення змінити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що винесені державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчих проваджень від 1 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів є безпідставними, упередженими та такими, що порушують право позивачки на виконання рішення суду та отримання відшкодування. Щодо постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 10 310 грн на відшкодування майнової шкоди, то даний виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки рішення Дзержинського районного суду м. Харкова було змінено в цій частині та зменшено розмір майнової шкоди до 6 560 грн 09 коп., тому дії державного виконавця стосовно винесення вказаної постанови є правомірними й такими, що не порушують права ОСОБА_3, оскільки остання має право пред'явити до виконання виконавчий лист про стягнення майнової шкоди в розмірі 6 560 грн 09 коп.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення скарги та відмовляючи ОСОБА_3 в цій частині вимог, виходив із того, що оскаржувані постанови державного виконавця від 1 квітня 2015 року щодо відмови у відкритті виконавчого провадження були прийняті відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника порушено не було.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2010 року на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_5 стягнуто 10 310 грн на відшкодування майнової шкоди та 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, у розмірі 1 392 грн 73 коп., сплаченого судового збору в сумі 59 грн 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року зазначене рішення районного суду змінено в частині відшкодування майнової шкоди та зменшено її розмір з 10 310 грн до 6 560 грн 09 коп.

16 серпня 2011 року ОСОБА_3 на виконання рішення суду отримала п'ять виконавчих листів та пред'явила їх для виконання до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

5 вересня 2011 року за наданими ОСОБА_3 виконавчими листами відкрито виконавче провадження.

10 квітня 2013 року ОСОБА_3 надано до Дзержинського відділу виконавчої служби виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на її користь 6 560 грн на відшкодування майнової шкоди та 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, у розмірі 1 392 грн 73 коп., сплаченого судового збору в сумі 59 грн 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн, за даними листами були відкриті виконавчі провадження № 28492162, № 28492900, № 28494869, № 28493648, № 28493376, які були закінчені 6 вересня 2013 року, про що винесені відповідні постанови.

30 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції із заявою про прийняття п'яти виконавчих листів для виконання, виданих 16 серпня 2011 року на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2010 року, яке частково залишено без змін за виключенням суми матеріального відшкодування.

1 квітня 2015 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції КолесниковимР.В. винесені постанови про відмову у відкритті виконавчих проваджень № 47082080, № 47083898, № 47083390, № 47083018, № 47082531 на підставі наказу від 2 квітня 2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», оскільки стягувачем надана одна заява про відкриття виконавчого провадження, а також зазначено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року зменшено розмір стягнутої майнової шкоди до 6 560 грн 09 коп.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд передчасно погодився з правомірністю дій державного виконавця.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відсутність гарантії виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, у ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315, 383 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував, доводів ОСОБА_3 щодо дотримання державним виконавцем норм діючого законодавства не перевірив, не врахував, що заявник більше чотирьох років позбавлена можливості виконання судового рішення й отримання стягнутих на її користь грошових коштів та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні скарги.

При цьому апеляційний суд, зазначивши загальні формальні фрази щодо відповідності дій державного виконавця Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, не конкретизував їх норми і не зазначив відповідних мотивів.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнитичастково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик