Справа № 461/7932/15 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/7076/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Заступника начальника ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зобовязання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом до відповідача та з посиланням на ст.ст.3, 11, 15, 16, 269, 271, 1166, 1167, 1174 ЦК України просив стягнути з відповідача 1404 грн. майнової та моральної шкоди, заборонити відповідачу скеровувати листи, крім тих, які він запрошує на підставі Законів України, зобовязати відповідача ознайомитись із ЗУ «Про доступ до публічної інформації», «Про звернення громадян» та повідомити про ознайомлення письмово.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. Посилаючись на його незаконність та необґрунтованість просить скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Мотивує тим, що суд розглядав позов як до посадовця ГУ МВСУ, тоді як у позові чітко було вказано, що позов поданий до ОСОБА_3 як до фізичної особи і цьому наведене певне обґрунтування. Суд допустив до участі особу, як представника відповідача, котра за довіреністю могла представляти інтереси ГУ МВСУ України, до якого вимоги не заявлено і відповідно особа не була уповноважена на представництво відповідача ОСОБА_3 Суд розглянув справу з порушенням строку її розгляду, проігнорував його вимогу про застосування режиму відеоконференції, чим позбавив права підтримувати свою позицію в суді. Судом не виконується наказ ВСАУ про застосування електронного обміну процесуальними документами.

В судове засідання учасники процесу не зявились. Повідомлені про розгляд справи, в тому числі апелянтом отримано судову повістку 18.11.2015 року, про що до справи долучено розписку. За вказаним у позові місцезнаходження 17.11.2015 року повідомлено відповідача, про що надійшла розписка. За таких обставин, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності учасників процесу, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факту понесення ним майнових втрат та заподіяння моральних страждань, внаслідок отриманих відповідей на його запити до ГУ МВСУ України у Львівській області за підписом заступника начальника ОСОБА_3

Судом в мотивувальній частині рішення наведено достатньо мотивів, за яких прийшов до зазначеного вище висновку. Зокрема судом першої інстанції враховано, що за змістом ст. 1173, 1174 Цивільного Кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Таким чином, даною правовою нормою встановлено, що державою підлягає до відшкодування шкода, яка завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовою або службовою особою.

Враховуючи ці норми законодавства, а також загальні правила відшкодування шкоди, суд вважав, що предметом доказування є факти незаконності дій органу державної влади чи її посадової особи, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіянням шкоди позивачу.

Судом надано правову оцінку відповідям позивачу на які останній посилається у позові, як на підставу позову про відшкодування шкоди спричинення відповідачем:

- від 14.12.2014 року №2/11-152 за підписом заступника начальника ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_3 йдеться про те, що поміщення автомобіля на майданчик ДП МВС України «Львів-інформ-Ресурси» на вул.Конюшинній, 13, у м.Львові та інформацію про те, що підставою для цього є факт складання працівниками УДАІ ГУМВС України протоколу про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння;

- від 03.07.2015 року №9/П-55зі за підписом заступника начальника ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_3 де зазначається, що у п.2.2 угоди про співробітництво та організацію взаємодії між УДАІ ГУМВС України у Львівській області та ДП «Львів-інформ-Ресурси» від 01.02.2013 року вказано, що для досягнення спільної мети, визначеної п.1.1. цього договору, сторона здійснює тимчасове зберігання затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках сторони 1 за адресою: м. Львів, вул.Конюшинна, 15./а.с.9,11/

Судом проаналізовано такі докази в контексті заявленої вимоги позивача щодо відповідності таких Законам України «Про інформацію» та «Про доступ до судових рішень».

Суд дійшов висновку, що жодної неправдивої інформації позивачу надано не було, детально проаналізувавши інші докази у справі.

Суд обґрунтував свій висновок і про відсутність належних та допустимих доказів спричинення як майнової так і моральної шкоди позивачу діями відповідача, які ОСОБА_2 пов»язує із її спричиненням.

Суд застосував норми матеріального права, якими врегульовано порядок відшкодування майнової та моральної шкоди, що завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Таким чином, даною правовою нормою встановлено, що державою підлягає до відшкодування шкода, яка завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовою або службовою особою та прийшов до висновку, що в позовній заяві не наведено жодних фактів та не підтверджено їх відповідними допустимими доказами, які б підтверджували порушення зі сторони ГУМВС України у Львівській області.

Незважаючи на досить детальні обґрунтування висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд в достатній мірі не врахував вимог ст.11 ЦПК України за змістом частини 1 якої - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи із змісту рішення суду - суд самостійно визначив, що позов заявлено до відповідача, саме як до посадової особи ГУМУВСУ у Львівській області, а тому вважав, що підлягають застосуванню саме зазначені вище правові норми якими врегульовані питання відшкодування шкоди спричиненою в тому числі внаслідок дій чи бездіяльності в тому числі посадових осіб органів МВСУ.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, про що постановлена ухвала 16 липня 2015 року, суд вважав оформлення заяви у відповідності до вимог ст. 119 та 120 ЦПК України, хоча відповідачем у справі зазначено «заступникаа начальника ГУМВСУ у Л/о ОСОБА_4В.», адреса якого - Львів, пл. Григоренка 3, що є дійсно адресою юридичної особи ГУМВСУ у Львівській області.

Зважаючи на посилання позивача у позовній в тому числі на положення статей 1166, 1167 ЦК України, якими врегульовано загальні підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди, а також посилання на положення ст. 1174 Цивільного Кодексу України, яка врегульовує питання відшкодування моральної шкоди посадових чи службових осіб відповідних органів при здійсненні своїх повноважень, а також наведені позивачем підстави для звернення до суду до визначеного ним відповідача - суд не з»ясував до кого саме заявлено позов позивачем, чи як до фізичної особи із значенням його місця знаходження та посади чи, як до посадової особи, яка діяла від імені ГУМВСУ у Львівській області у відповідності до повноважень.

Згідно вимог п.2 ч.1 ст. 119 ЦПК України - позовна заява повинна містити в тому числі ім»я / найменування відповідача, його місце проживання / перебування або знаходження .

Вважаючи, що позивачем дотримано ці вимоги, суд вважав, що позов заявлено саме до ГУМВСУ через протиправність дій посадової особи цього органу, оскільки в самому рішенні зазначив, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували порушення зі сторони ГУМВС України у Львівській області.

ЦПК України наділяє виключно позивача правом визначення відповідача у справі.

Враховуючи можливість неоднозначного тлумачення особи відповідача у справі, суд не врахував положення зазначеної вище норми процесуального права, прийняв до розгляду позов та допустився помилки у визначенні учасників процесу, розглянувши спір стосовно особи, до якої позивачем позовні вимоги не заявлялись.

Подаючи апеляційну скаргу, позивач неодноразово ствердив про звернення до суду з позовом до відповідача як до фізичної особи, незважаючи на те, що останній діяв як посадова особа ГУМВСУ.

Враховуючи, що особа вправі вільно обирати спосіб захисту порушеного права та інтересу, та знову ж таки наділення правом визначення відповідача у справі виключно позивача, колегія суддів в цій частині погоджується з доводами апелянта.

Оскільки позивач наполягає на заявлені позову до ОСОБА_4, як до фізичної особи, то оцінюючи обґрунтованість його вимог, колегія суддів знаходить такі безпідставними.

Мотивуючи спричинення майнової та моральної шкоди відповідачем, позивач як на доказ вимог посилається на обставини за яких відповідач вчинив певні дії, а саме надав відповідь на звернення позивача з приводу стану здійснення працівниками СВ Яворівського РВ ГУМВСУ досудового розслідування у кримінальному провадженні, розпочатому 21.08.2014 року /лист від 14 грудня 2014 року/ та відреагував на звернення позивача листом від 03.07.2015 року стосовно угоди про тимчасове зберігання затриманих транспортних засобів в тому числі з врахуванням перебування на арешт-майданчику автомобіля НОМЕР_1 /а.с. 9,11/.

Матеріалами справи встановлено, що дії відповідача у справі, про неправомірність яких вказує позивач і якими вважає йому спричинено майнову та моральну шкоду на загальну суму 1404 гривен, були пов»язані виключно з виконанням посадових обов»язків і були реагуванням на звернення позивача з метою отримання інформації що поза взаєминами позивача та відповідача як фізичної особи. Зміст інформації у зазначених позивачем листах свідчить про володіння такою відповідачем виключно як посадової особи. Листи складені на бланках юридичної особи, службу в якій проходив відповідач і реагуючи на звернення позивача вчиняв дії пов»язані виключно із службовою діяльністю , про що свідчить і вчинення підпису як посадової особи. Зазначені правовідносини регулюються відповідними правовими нормами в тому числі застосованими судом , але з врахуванням характеру спору безпідставно , про що вказано вище. Аналогічно це стосується вимог про заборону відповідачу скеровувати листи, крім тих, які він запрошує на підставі Законів України, зобовязати відповідача ознайомитись із ЗУ «Про доступ до публічної інформації», «Про звернення громадян» та повідомити про ознайомлення письмово, оскільки зобов»язання до вчинення таких дій фізичну особу не передбачено законом.

Тому позивач безпідставно звернувся з вимогами такого характеру до відповідача ОСОБА_3, як до фізичної особи. Такі його вимоги є необґрунтовані і до задоволення не підлягають.

Що стосується позбавлення права брати у участь у справі в режимі відео конференції, то з цього приводу судова колегія звертає увагу на наступні обставини.

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 просив проводити судове засідання без його участі або у режимі відеоконференції. Отже у суду були підстави для розгляду справи у відсутності позивача.

Щодо можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції, то по перше клопотання позивача було заявлене як альтернативне і не позбавляло права суду вирішити справу у відсутності позивача, згідно відповідної заяви. Клопотання щодо проведення засідання у режимі відеоконференції заявлене без врахування вимог ч.2 ст. 158-1 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до заступника начальника ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов»язання вчинити дії - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді