АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 7739 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Маринченко М.М.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», поданою представником Готіною Анною Петрівною

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 19 березня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19.03.2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» проценти за користування кредитом за кредитним договором №2706/0708/88-481 від 30 липня 2008 року у розмірі 335591 грн. 54 коп. та сплачені судові витрати у розмірі 3355 грн. 92 коп. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, Готіна А.П., діючи в інтересах ТОВ «Кредитні ініціативи» та відповідач ОСОБА_3, подали апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Готіна А.П. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що суд ухвалив незаконне рішення, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що наявність судового рішення, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами за договором. Тобто, саме по собі судове рішення, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов'язальних правовідносин між сторонами договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Матеріали справи не містять жодних відомостей того, що вказане судове рішення є виконаним, зокрема, що ПАТ «Сведбанк» реально задовольнив свої вимоги на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24.04.2012р.

Отже, після ухвалення вказаного судового рішення кредитор вправі був продовжувати нараховувати відсотки та пеню за даним договором, оскільки зобов'язання між ним та ОСОБА_4 не припинилися.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю реального виконання судового рішення, відсутні будь - які підстави для відмови в задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи».

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, в частині задоволення позовних вимог, та ухвалити нове рішення, в цій частині, про відмову в їх задоволенні, в решті просить залишити рішення суду без змін. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, в частині задоволення позову, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_3 зазначає, що при вирішенні питання про стягнення з нього суми заборгованості судом першої інстанції не було враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі № 6-190цс14, за якою пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

У даному випадку строк виконання основного зобов'язання, встановлений положеннями кредитного договору до 30 липня 2018 року, був змінений за ініціативою банку (ПАТ «Сведбанк») шляхом пред'явлення позову про солідарне стягнення з позичальника та поручителя та розпочався з 03 березня 2012 року (дата звернення банку з позовом про солідарне стягнення заборгованості у справі № 2- 2394/12).

Отже, позов про повторне стягнення з поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, поданий ТОВ Кредитні ініціативи 29 вересня 2014 року, є таким, що пред'явлений з порушенням шестимісячного строку, встановленого ст. 559 ЦК України.

При вирішенні питання про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя суд повинен пересвідчитися, що кредитором не пропущено строк звернення до поручителя, що тягне за собою припинення поруки та відмову у задоволенні позову кредитора.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 підтримав подану ОСОБА_3 апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в ній, а також заперечував щодо задоволення апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи». Представник ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідач ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи, оскільки їх неявки не чинить перешкод суду у розгляді справи по суті. ТОВ «Кредитні ініціативи» причини неявки свого представника в судове засідання суду не повідомили. За таких обставин, колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 липня 2008 року, між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2706/0708/88-481 за умовами якого Банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 100 000 доларів США на строк з 30 липня 2008 року по 30 липня 2018 року зі сплатою 11,9% річних.

Відповідно до п.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язався погасити заборгованість шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця через касу Банку згідно Графіку погашення заборгованості.

Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до моменту його повернення.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику суму кредиту, обумовлену в кредитному договорі, відповідач зазначену обставину не спростовує.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 30 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2706/0708/88-481-Р-1, за умовами якого ОСОБА_3 поручився перед Банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення коштів, виданих Банком у вигляді кредиту.

Згідно договорів факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», та від 28 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», Банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в свою чергу відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги такої заборгованості від боржників.

Відповідно до наданого реєстру заборгованостей боржників від 28 листопада 2012 року, по яким ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року (а.с.52-54), позивач набув право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором № 2706/0708/88-481 від 30 липня 2008 року станом на 28 листопада 2012 року на загальну суму заборгованості 172675, 03 дол. США, яка включає в себе заборгованість по кредиту 96122, 23 дол. США, заборгованість по процентам 36057,82 дол. США та пеню 40494, 98 дол. США.

Позивачем відповідно до наданого розрахунку (а.с. 70) станом на 01 серпня 2014 року нараховано заборгованість в розмірі 227 846,24 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 серпня 2014 року становить 2 725 788 грн. 37 коп., в тому числі 96 122,23 дол. США заборгованості по кредиту, 55 471,60 дол. США заборгованості по відсоткам та 76 352,42 дол. США пені. Разом з тим позивач просить стягнути нараховану пеню за період з 01 серпня 2013 року по 01 серпня 2014 року в розмірі 22 216, 60 дол. США.

Як вбачається з матеріалів справи позичальник неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків, внаслідок чого Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2012 року по справі №2- 2394/12 (а.с.128) з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором №2706/0708/88-481 від 30 липня 2008 року станом на 27 лютого 2012 року у розмірі 123 442,02 дол. США та 148 452 грн. 11 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що заборгованість за кредитним договором, яку стягнуто судом на користь банку, включає в себе заборгованість за кредитом в розмірі 96 122,23 дол. США та заборгованість по процентам в розмірі 27 319,79 дол. США, нарахованих станом на 27 лютого 2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заявлених ТОВ «Кредитні ініціативи» позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

В рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2012 року встановлено, що у зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань за кредитним договором позивач направив на ім'я позичальника та поручителя повідомлення про зміну умов кредитного договору, відповідно до якого 31 травня 2010 року вимагалося сплатити заборгованість за кредитним договором достроково у повному обсязі.

Отже, враховуючи наявність рішення суду, яке набрало законної сили, про солідарне стягнення з позичальника та поручителя суми кредиту за кредитним договором, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 96 122,23 дол. США.

Разом з тим, як вбачається з пояснень представника позивача та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01 серпня 2014 року, відповідачами рішення суду виконано не було, заборгованість за кредитним договором не погашено.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки позичальником та поручителем не було погашено заборгованість за кредитним договором відповідно до рішення суду і позичальник продовжує користуватись кредитними коштами, позивачем нараховано відсотки за кредитним договором станом на 01 серпня 2014 року у розмірі 55 371,59 дол. США.

Вказана сума, як вбачається з наданого розрахунку заборгованості (а.с.70), включає в себе загальну заборгованість по відсоткам за кредитним договором, в тому числі і стягнуту солідарно з позичальника та поручителя вищезазначеним рішення суду від 24 квітня 2012 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги, в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за нарахованими процентами підлягають частковому задоволенню, а саме на користь позивача підлягають стягненню нараховані проценти за період з 01 березня 2012 року по 01 серпня 2014 року в сумі 28051,80 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.08.2014 року (11,963280 грн. за один дол.США), який застосовується позивачем в розрахунку заборгованості становить 335 591 грн. 54 коп.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 2 договору поруки визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Банком за виконання позичальником основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За таких обставин, враховуючи, що внаслідок невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість по сплаті відсотків за період з 01 березня 2012 року по 01 серпня 2014 року в розмірі 28051,80 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 серпня 2014 року становить 335591 грн. 54 коп., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення вказаної заборгованості з відповідача, як з поручителя. Колегія суддів не погоджується з посиланням ОСОБА_3 на те, що порука є припиненою, оскільки позивач не пред'явив до нього вимог протягом шести місяців починаючі з 03.03.2012 року. При цьому суд бере до уваги те, що відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24.04.2012 року з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4 стягнуто достроково все тіло кредиту. За таких обставин відсутні підстави для визнання поруки припиненою, оскільки ОСОБА_3 не виконав зазначене вище рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов, в частині стягнення пені, задоволенню не підлягає.

Так, пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користуванням кредитом, позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

Пунктами 3.1, 3.2 кредитного договору встановлено порядок внесення позичальником чергових платежів по кредиту, які повинні вноситись щомісячно в касу Банку відповідно до графіку платежів (додаток №1 до договору).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем відповідно до положень п.8.1 кредитного договору за прострочення сплати щомісячних платежів нараховано пеню за період з 01 серпня 2013 року по 01 серпня 2014 року (за рік, що передує даті, станом на яку розраховується заборгованість) в розмірі 22216,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 серпня 2014 року становить 265783 грн. 41 коп.

Разом з тим, оскільки з ухваленням Оболонським районним судом м. Києва рішення про дострокове стягнення з боржника та поручителя суми отриманого кредиту судом визначено загальний розмір заборгованості, який повинні повернути позичальник та поручитель, у відповідачів обов'язок по сплаті щомісячних платежів припинився, замість нього виник обов'язок по сплаті всієї суми кредиту та нарахованих відсотків, а з припиненням обов'язку по сплаті щомісячних платежів відсутні підстави і для застосування положень п.8.1 кредитного договору щодо нарахування пені.

Отже, твердження апелянтів про незаконність ухваленого судом рішення, надання неналежної оцінки доказам, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вони посилаються - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», подану представником Готіною Анною Петрівною, апеляційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: