Справа № 203/2982/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді Казака С.Ю.

при секретарі Місюра К.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, визнання недійсним третейського застереження,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 25.10.2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» було укладено кредитний договір №46022, відповідно до умов якого йому було надано кредит в сумі 213710 грн. на оплату за нерухоме майно, на строк з 25.10.2013 року по 25.10.2033 року, зі сплатою щомісячно відсотків за користування кредитом в розмірі 18,9% річних. Щомісячно при погашенні кредиту він у відповідності до умов п.2.9 кредитного договору вносив до каси банку заяву про дострокове погашення кредиту, якщо сума внеску перебільшувала передбачений п.2.5 кредитного договору платіж в розмірі 3447 грн. Починаючи з 02.12.2013 року право вимоги за кредитним договором перейшли до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про що йому усно повідомили напередодні працівники Публічного акціонерного товариства «Астра Банк». В подальшому, після неодноразових звернень до відділень банку правонаступника, йому запропонували звернутись до ОСОБА_4 у відділення №4 банку та після розмови з останнім 03.12.2013 року йому було надано новий номер рахунку 2706 на який він повинен здійснювати наступні платежі. На питання щодо написання заяв про дострокове здійснення оплати ОСОБА_4 надав відповідь, що додаткових заяв не потрібно, що вказаний новий рахунок є кредитним, всі платежі та суми дострокового погашення кредиту будуть зараховані з обліку заборгованості за кредитом та процентами, підкреслюючи, що заяви про дострокове погашення кредиту відмовляється приймати. В той же день він вніс в касу банку 37000 грн. на погашення кредиту та процентів. Через місяць, в січні 2014 року, він звернувся до відділення №5 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з вимогою надати інформацію про стан заборгованості за кредитом та згідно представленої на компютері таблиці заборгованості пересвідчився, що всі внесені ним гроші в повному обсязі погашували кредит та нараховані проценти, а не лише сума обовязкового платежу погашувала кредит та нараховані відсотки. Кожен місяць він вносив на рахунок кошти, що перевищувала суму 3447 грн., періодично перевіряв стан свого залишку, який свідчив про дострокове погашення кредиту та сплати процентів. Тіло кредиту зменшувалось, зменшувались суми нарахованих процентів. В подальшому, після реєстрації в Інтернет-Банкінгу, він побачив, що тіло кредиту не зменшувалось відповідно внесків грошей до каси банку щомісячно, а лише кожного 25 числа списувався борг в сумі 3447 грн., тіло погашалось лише 1000 грн., інше нараховані проценти. Інші внески до каси банку з призначенням дострокового погашення платежу «зависали» на іншому невідомому рахунку. За пів року тіло кредиту зменшилось на незначну суму (з 150000 грн. до 140000 грн.). За цей час надмірно нараховані проценти склали 11000 грн. Змінилась початкова сума заборгованості, яка на першому скрін-шоті становила 151759 грн., а в новому варіанті 153052 грн. 13 коп. 31.07.2014 року він звернувся до відділення №2 для вирішення цієї проблеми. Суму з рахунку де «зависали» кошти, що перевищували суму платежу, в розмірі 127024 грн., працівники банку самостійно перерахували на погашення кредитної заборгованості. Його наступні звернення щодо проведення перерахунку з врахуванням всіх сум платежем задоволено не було.

Вказані дії працівників відповідача змусили його знервуватись, призвели до моральних та душевних страждань, порушення здоровя, ритму життя, погіршення стосунків з керівництвом через запізнення, з працівниками, що вимушено часто виконували його обовязки на роботі, стосунків в сімї через надмірну дратливість. Також це змушувало його витрачати час на встановлення відповідей, проїзд по місту до різних відділень, витрачаючи на це пальне. Через що він вважає, що йому заподіяна моральна та матеріальна шкода. Окрім цього, посилався на те, що передбачене у ч.7 кредитного договору третейське застереження обмежує його право на звернення за захистом порушеного права до суду.

В звязку з цим, позивач просив суд визнати неправомірними дії відповідача по зарахуванню лише суми платежу на погашення кредиту за період часу з 02.12.2013 року по 25.10.2014 року без зарахування суми дострокового погашення кредиту та нарахування процентів; щодо зарахування коштів в розмірі 127024 грн. з невідомого йому рахунку на рахунок погашення кредитної заборгованості; дії по нарахуванню 11092 грн. 87 коп. суми заборгованості по кредиту станом на 06.11.2014 року; зобовязати відповідача провести перерахунок заборгованості по кредитному договору відповідно до стану рахунку, предявленому йому 24.07.2014 року, враховуючи викладені зміни ОСОБА_4 щодо процедури здійснення погашення кредиту написання заяви про часткове дострокове погашення кредиту та нарахованих процентів на єдиний рахунок №2706, як на такий, з якого прямо грошові кошти оплачували кредит та нараховані проценти, не перебуваючи на транзитному рахунку та зобовязати анулювати нараховану суму заборгованості по кредиту станом на 06.11.2014 року 11092 грн. 87 коп.; виплатити в якості морального збитку 7000 грн. та в якості матеріального збитку 3000 грн.; визнати недійсним третейське застереження, встановлене ч.7 кредитного договору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №46022, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 213710 грн. на оплату за нерухоме майно, на строк з 25.10.2013 року по 25.10.2033 року, зі сплатою щомісячно відсотків за користування кредитом в розмірі 18,9% річних.

Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 02.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, внаслідок якого відповідач набув статус нового кредитора за кредитним договором №46022 від 25.10.2013 року.

Порядок надання та погашення кредиту, сплати процентів сторонами визначено у розділі 2 кредитного договору.

Пунктом 2.9 розділу 2 кредитного договору передбачено, що позичальник має право здійснювати дострокове погашення заборгованості за цим договором, в тому числі й часткове, лише шляхом перерахування грошових коштів на рахунок №4601 з обовязковим подання кредитору заяви про дострокове погашення кредиту за цим договором. Кредитор здійснює зарахування суми дострокового погашення кредиту за цим договором на відповідний рахунок з обліку заборгованості позичальника за кредитом протягом 2-х робочих днів з дня подання позичальником заяви. При цьому здійснюється перерахунок розміру платежу, починаючи з останнього, а черговий платіж залишається незмінним і повинен сплачуватись позичальником в строки та розмірі, встановлені п.2.5 цього договору, до повного погашення заборгованості за цим договором.

Згідно п.3.4.2 кредитного договору передбачено право позичальника достроково повернути кредит.

Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.531 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що сплачені ним в період часу з 02.12.2013 року по 25.10.2014 року кошти на погашення заборгованості за кредитним договором понад встановленої п.2.5 кредитного договору суми щомісячного платежу в розмірі 3447 грн. відповідачем безпідставно зараховувались на невідомий транзитний рахунок, а не на єдиний рахунок №2706, що був відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» та, що вказані кошти безпідставно не зараховувались на дострокове погашення кредиту, а відповідні заяви працівники банку відмовлялись приймати.

Разом з тим, у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України відповідних доказів щодо його письмових звернень та відмови відповідача у прийнятті заяв про дострокове погашення кредиту в період до 31.07.2014 року, позивачем суду надано не було.

В той час, як матеріалами справи підтверджено, що відповідну заяву позивачем було подано лише 31.07.2014 року (а.с.24) та відповідно до останньої банком в наступному місяці наявні на транзитному рахунку кошти в сумі 127024 грн. були зараховані в рахунок дострокового погашення тіла кредиту, що підтверджується листом банку від 20.10.2014 року на заяву позивача від 31.07.2014 року, відповідною випискою по особовому рахунку №2706 та розрахунком заборгованості, представленим відповідачем (а.с.26,53-54,55-60).

В звязку з цим, суд приходить до висновку що дії відповідача щодо зарахування сплачених позивачем коштів у рахунок погашення кредиту відповідали умовам кредитного договору, зокрема п.п.2.5,2.6,2.9 останнього. А тому позовні вимоги позивача, викладені в п.п.1,2 прохальної частини позову є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсним третейського застереження, встановленого ч.7 кредитного договору, суд враховує наступне.

Пунктом 7.1 кредитного договору сторонами встановлено, що всі спори щодо укладання, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації український банків.

Заявляючи вимогу про визнання недійсним вказаного третейського застереження, позивач посилався, що останнє обмежує його право на звернення за захистом порушеного права до суду.

Відповідно до ст.17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.01.2008 року (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст.17 ЦПК України, ст.12 ГПК України, ст.6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст.55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України).

Згідно з розясненнями, викладеними в абз.5 ч.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст.17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним третейського застереження є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки вказані умови кредитного договору не протирічать вимогам закону, не містять обмежень позивача у гарантованому Конституцією та законами України праві на звернення до суду за захистом своїх прав.

Оскільки судом не встановлено порушень відповідачем умов кредитного договору, не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів щодо понесення ним матеріальних витрат в сумі 3000 грн. та заподіяння моральної шкоди, а відшкодування останньої за неналежне виконання зобовязань за кредитним договором не передбачено умовами цього договору.

Також суд враховує, що постановою НБУ №150 від 02.03.2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних та введено тимчасову адміністрацію, а постановою НБУ №664 від 02.10.2015 року було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

В звязку з цим, позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди не підлягають задоволенню також з огляду на положення ст.ст.36,46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити повністю.

В звязку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі та звільненням позивача від сплату судового збору в силу Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.514,526,531,1054 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.36,46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст.10,11,17,33,35,36,58-61,88,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, визнання недійсним третейського застереження відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак