УХВАЛА

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним та відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 серпня 2007 року він не укладав кредитний договір з акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), не підписував цей договір, додатки до нього, а також заявку на видачу готівки у розмірі 237 тис. доларів США від 10 серпня 2007 року, оскільки з 6 серпня 2007 року по 11 серпня 2007 року він знаходився у закордонному рейсі в якості супервайзера на т/х «Южная Пальмира». Дізнавшись про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23 грудня 2008 року про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 142 459 грн 56 коп., а також накладення арешту на його майно, він змушений був у повному обсязі сплатити борг за виконавчим документом з урахуванням суми виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 161 600 грн.

Зазначав, що неправомірними діями відповідача йому задано майнову шкоду у розмірі 32 320 грн, оскільки сплачені на примусове виконання рішення суду кошти знаходились на його депозитному рахунку і саме таку суму відсотків він міг отримати. Також йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 50 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати кредитний договір від 10 серпня 2007 року недійсним; стягнути на його користь з відповідача суму заданої майнової шкоди у розмірі 32 320 грн, моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн, а також понесені ним витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3 березня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано кредитний договір від 10 серпня 2007 року, укладений між АККБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не підписував кредитний договір, що є підставою для задоволення позову.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та зазначив також, що висновком судової почеркознавчої експертизи встановлено, що позивач не підписував кредитний договір, що є підставою для визнання його недійсним.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 10 серпня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 237 тис. доларів США зі сплатою 13,5 % річних з кінцевим строком повернення до 9 серпня 2017 року.

ОСОБА_3 зазначав, що такий договір не укладав і не підписував.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Визнаючи вказаний договір недійсним, апеляційний суд виходив із того, що кредитний договір від 10 серпня 2007 року позивач не підписував, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 9 квітня 2014 року.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Апеляційний суд зазначене не врахував, не звернув увагу на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» було заявлено клопотання про проведення повторної експертизи, оскільки висновок проведеної експертизи викликає сумніви та в передбаченому законом порядку не розглянув це клопотання.

Крім того, не можна погодитись з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_3 не міг підписати кредитний договір від 10 серпня 2007 року, оскільки з 6 серпня 2007 року по 11 серпня 2007 року знаходився у закордонному рейсі на посаді супервайзера т/х «Южная Пальмира», що підтверджується довідкою ПАТ «Судноплавна компанія «Укрферрі» від 4 березня 2011 року.

При цьому апеляційний суд не дав оцінку листу Державної прикордонної служби України від 30 січня 2012 року № 254/М-240, згідно з якою у період з 6 серпня 2007 року по 11 серпня 2007 року у якості члена екіпажу державний кордон України перетинав ОСОБА_4, а не ОСОБА_3.

Також апеляційний суд не врахував, що крім кредитного договору, 10 серпня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої на території Таїровської селищної ради, масив № 21, ділянка НОМЕР_1.

Крім того, цього дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 10 серпня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якої була вказана земельна ділянка. 13 вересня 2008 року між вказаними особами було укладено додатковий договір до договору іпотеки від 10 серпня 2007 року.

Отже, апеляційний суд не дав оцінку тому, чи 10 серпня 2007 року ОСОБА_3 підписав вказані договори чи перебував цього дня у закордонному рейсі.

Також апеляційний суд вказане не з'ясував, чи оспорювались ОСОБА_3 зазначені вище договори купівлі-продажу, іпотеки та додатковий договір, чи визнавались ці правочини недійсними у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до п. 1.2 спірного договору ОСОБА_3 надано кредит на придбання земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, масив № 21, ділянка НОМЕР_1, сумісно ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3

Апеляційний суд зазначене не врахував, не перевірив, чи зареєстроване за ОСОБА_3 право власності на вказану земельну ділянку, чи придбана ця нерухомість за рахунок кредитних коштів, отриманих за умовами спірного договору.

Ураховуючи те, що фактичні обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, його судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик