АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

10 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів -Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідністю «Порше Лізинг Україна» - Семешенко Вікторії Олександрівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року,

встановила:

позивач в грудні 2014 р. звернувся до суду з позовом, в якому стягнути з відповідача заборгованість в сумі 193 991 грн. 21 коп. за договором фінансового лізингу, укладеного між ними 10.12.2010 р., та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08. жовтня 2015 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача - Семешенко В.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідпорність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та відповідачем 10.12.2010 р. було укладено Договір про фінансовий лізинг, за умовами якого йому було передано автомобіль марки Volkswagen Polo, А5, а відповідач зобов'язувався сплачувати щомісячні платежі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів протягом 60 місяців.

Оскільки відповідач допустив порушення умов договору, позивач просив стягнути з нього: несплату чергових платежів в сумі 20 028 грн. 06 коп., збитки, завдані у зв'язку з припиненням та порушенням умов договору, в загальній сумі 145 960 грн. 69 коп., штраф в сумі 3 921 грн. 62 коп., пеня в сумі 1 133 грн. 47 коп., 3% річних - 340 грн. 04 коп., інфляційні втрати - 2 803 грн. 48 коп., проценти за користування чужими коштами - 1 310 грн. 93 коп., неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом лізингу - 18 492 грн. 92 коп., а всього - 193 991 грн. 21 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду позивач не довів факт, що умови договору не виконуються, за відповідачем рахується заборгованість, не надано належних та допустимих доказів щодо розрахунку заборгованості, проведеного відповідальною посадовою особою - бухгалтером про стан заборгованості відповідача.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

В позовній заяві позивачем було вказано про припинення договору 17.07.2014 р. та викладено детальний розрахунок всіх заявлених позивачем сум, що входять до складу розміру заборгованості, яку просив стягнути позивач. Крім того, позивачем було надано копію виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом 11.09.2014 р. за заявою позивача про повернення предмету лізингу внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

У виконавчому написі, вчиненому 11.09.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу зазначено, що заборгованість станом на 17.07.2014 р. становить: за несплачені лізингові платежі - 20 028 грн., штраф - 3 921 грн. 62 коп., витрати, понесені лізингодавцем з метою повернення простроченої заборгованості - 1 859 грн. 90 коп.

Таким чином, правовідносини між сторонами припинились 17.07.2014 р. за ініціативою лізингодавця, а тому у нього відсутнє право вимагати відшкодування збитків, які були понесені ним після цієї дати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 29.12.2014 р. було відмовлено ОСОБА_1 у визнанні виконавчого напису від 11.09.2014 р. таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.04.2015 р.

П. 8.2 Договору про фінансовий лізинг, укладеному між сторонами, було передбачено застосування санкцій до лізингоодержувача у випадку прострочення сплати платежу у вигляді: пені у розмірі 10% від вчасно несплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу та штрафу за вимогу щодо оплати, надіслані лізингодавцем. Оскільки позивач при припиненні договору визначився із застосуванням до відповідача санкції за прострочення сплати платежу у вигляді штрафу в сумі 3 921 грн. 62 коп., вимога про стягнення з відповідача пені як санкції за одне і те саме порушення договірного зобов'язання задоволенню не підлягає. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача процентів відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, оскільки таке нарахування проводиться у разі безпідставного одержання чи збереження грошей. Положення 83 ЦК України регулюють правовідносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави та застосовуються до особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Також положення цієї глави застосовуються до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Оскільки відносини між сторонами виникли з договору про фінансовий лізинг, що є окремим видом договірного зобов'язання, на відміну від недоговірного зобов'язання, що виникає внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Оскільки відповідач порушив взяте на себе зобов'язання, заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат в сумі 2 803 грн. 48 коп. та 3% річних в сумі 340 грн. 04 коп. підлягає задоволенню.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» - Семещенко Вікторії Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнити частково та стягнути на його користь з ОСОБА_1 28 953 грн. 10 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий

Судді

№ справи: 753/23003/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14933/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.