Ухвала
Іменем України

14 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С.,
Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «Завод Південькабель», третя особа: управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова, про визнання довідок такими, що не відповідають чинному законодавству, зобов`язання видати довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2015 року,
в с т а н о в и л а :
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1986 року він працював у закритому акціонерному товаристві «Завод Південкабель» (далі ЗАТ «Завод Південкабель»), а після аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі ЧАЕС) його було призвано на воєнні збори де він приймав участь у ліквідації наслідків аварії в складі військової частини № НОМЕР_1 в період з 04 травня 1986 року по 06 липня 1986 року. На даний час він має III групу інвалідності, що пов`язано із захворюваннями, які він отримав під час виконання ним обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
У 2014 році, з метою отримання довідки за формою № 3 для перерахунку пенсії, він неодноразово звертався до відповідача із заявами, де просив, перерахувати заробітну плату за період роботи 04 травня 1986 року по 06 липня 1986 року, виходячи із розміру заробітної плати із 100 % підвищенням тарифної ставки, а також премії за роботу в зоні відчуження у розмірі 60 % тарифної ставки. Разом з тим, довідки, що були видані відповідачем згідно його заяв, поверталися управлінням Пенсійного фонду з тих підстав, що фактичного підвищення заробітної плати не відбулося.
Посилаючись на те, що відповідачем заробітна плата в період його роботи в зоні відчуження нараховувалася з порушенням діючих на той час нормативно-правових актів, позивач просив зобов`язати відповідача перерахувати йому заробітну плату за період роботи з 04 травня 1986 року по 06 липня 1986 року в зоні відчуження (тобто з підвищенням до 100% тарифної ставки, а також премії за роботу в зоні 60% тарифної ставки) та визнати видані відповідачем довідки від 24 січня 2014 року № 166 та від 11 серпня 2014 року недійсними.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.
Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди, правильно застосувавши постанову Кабінету Міністрів Українскої РСР від 10 червня 1986 року, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що праця позивача під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та роботи в зоні відчуження з 04 травня 1986 року по 07 червня 1986 року була оплачена з урахуванням нормативно-правових актів у повному обсязі.
При цьому суди правильно виходили із того, що висновок експерта щодо можливості реалізації керівниками підприємств права на видачу наказів про підвищення тарифної ставки на 100 % та встановлення премій до 60 % тарифної ставки ґрунтується на припущеннях.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).
Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М. Фаловська