Справа № 303/4033/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Власова С. О., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, що діє згідно договору від імені позивачки ОСОБА_2, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПП «ЛМ Плюс», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, реєстраційна служба Мукачівського міськрайонного управління юстиції про визнання рішення загальних зборів недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2015 року ОСОБА_2 предявила позов до ПП «ЛМ Плюс» про визнання рішення загальних зборів недійсним.

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням загальних зборів учасників ПП «ЛМ Плюс» від 10 червня 2014 року № 2, яке було оформлено у вигляді протоколу, без її участі та всупереч її волі ОСОБА_2 призначено виконуючою обовязки директора і зобовязано здійснити пошук кандидатів на посаду директора ПП «ЛМ Плюс». Цим рішенням порушено право позивачки вільно обирати професію, рід занять та роботу, а тому вона просила визнати його недійсним.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, позивачка ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянтка зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вислухавши присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до абз. 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року № 3 спори між господарським товариством і його учасником (акціонером, засновником), які є трудовими, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008 року № 13 при вирішенні питання про те, чи є спір, що виник між господарським товариством та посадовими особами товариства, які входять до складу виконавчого органу товариства або наглядової ради товариства, трудовим чи корпоративним, судам необхідно керуватися положеннями глави XV Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Відповідно до статті 3 КЗпП до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з частиною четвертою статті 65 ГК у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), у якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. За частиною шостою статті 65 ГК керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом), відповідно до закону.

Спори, пов'язані з оскарженням членами виконавчих органів товариства, а також членами наглядової ради товариства, які уклали з товариствами трудові договори, рішень відповідних органів товариства про звільнення (усунення, відсторонення, відкликання) їх з посади, розглядаються в порядку цивільного судочинства як трудові спори. Судам необхідно звернути увагу на те, що у цьому разі позивач звертається до суду за захистом своїх трудових прав як найманого працівника, а не акціонера (учасника) господарського товариства.

Способом захисту порушених або оспорюваних прав у таких категоріях спорів є позов про поновлення на посаді, зобов'язання усунути перешкоди у виконанні посадових обов'язків тощо відповідної посадової особи господарського товариства, а не позов про визнання недійсним відповідного рішення загальних зборів акціонерів (учасників) товариства чи наглядової ради товариства.

У порядку цивільного судочинства слід розглядати і спори між учасником (засновником, акціонером) господарського товариства та товариством, що виникають не з корпоративних, а з трудових відносин посадових осіб товариства, якщо однією зі сторін, які беруть участь у справі, є фізична особа.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є учасником ПП «ЛМ Плюс» та володіє 12, 5 % статутного капіталу даного підприємства. 10 червня 2014 року інші учасники підприємства (ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8 П.) прийняли рішення, яким: 1) звільнили з посади директора ОСОБА_4 згідно його заяви про звільнення за власним бажанням; 2) доручили ОСОБА_2 пошук кандидатів на посаду директора підприємства; 3) до моменту призначення новообраного директора призначили ОСОБА_2 директором підприємства; 4) уповноважили ОСОБА_4 провести державну реєстрацію змін відомостей про приватне підприємство в Єдиному державному реєстрі підприємств, установ та організацій, а також в органах статистики та податкової інспекції і банківських установах внаслідок зміни керівника підприємства.

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, де третіми особами зазначені реєстраційна служба Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, ОСОБА_7 й ОСОБА_8, у якому просила визнати недійсним п.п.2.3 протоколу № 2 від 10 червня 2014 року щодо призначення ОСОБА_2 виконуючою обовязки директора підприємства і зобовязано здійснити пошук кандидатів на посаду директора. У задоволенні цього позову рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 29 квітня 2015 року було відмовлено, оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, вимагаючи визнати недійсними саме протокол загальних зборів приватного підприємства, який є документом, який за своїм змістом не є правочином (а.с.42-44).

2 липня 2015 року ОСОБА_2 предявила новий позов до ПП «ЛМ Плюс», у якому просила визнати недійсним рішення загальних зборів від 10 червня 2014 року у частині призначення ОСОБА_2 виконуючою обовязки директора та в частині доручення пошуку кандидатів на посаду директора підприємства.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що це рішення прийнято без її участі та без її волі і згоди, чим було порушено її трудові права.

Апеляційним судом, крім іншого, було встановлено, що позивачка ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду директора «ЛМ Плюс» ще 2 лютого 2011 року (наказ № К1 від 02.02.2011 р), що підтверджується копією її трудової книжки АХ № 624803 (а.с.141-142), оригінал якої було досліджено в судовому засіданні. Записи про звільнення її з цієї посади у трудовій книжці відсутні.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 пояснив, що у жовтні 2011 року його довірителька народила дитину та оформила відпустку по догляду за дитиною.

Ця обставина підтверджена й наявними у справі копіями свідоцтва про народження дитини (а.с.14), та копією наказу № 1-01/03/2012 (а.с.13).

Відповідно до вказаного наказу на час відпустки по догляду за дитиною виконуючим обовязки керівника підприємства було призначено ОСОБА_9

У подальшому на цю посаду призначалися інші особи, у тому числі ОСОБА_4

Будь-яких доказів про відкликання ОСОБА_2 з відпустки по догляду за дитиною, про її вихід на роботу тощо, як і про реалізацію оспореного нею рішення загальних зборів підприємства в частині призначення її виконуючою обовязки директора підприємства у матеріалах справи немає.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача ОСОБА_1 стверджував, що ОСОБА_2 в звязку з відпусткою по догляду за дитиною була звільнена з посади, однак ця обставина не знайшла свого підтвердження. В матеріалах справи наявна копія такого розпорядження № 1 від 29.02.2012 р., підписана незрозумілою особою. Натомість є копія іншого документа, наказу № 1-01/03/2012, підписаного 1 березня 2012 року ОСОБА_2 як директором підприємства, з якого не слідує факту звільнення ОСОБА_2

Представник апелянта також визнав, що жодних наказів на реалізацію оспореного його довірителькою рішення загальних зборів підприємства не приймалось.

За цих обставин колегія констатує, що звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників підприємства позивачка ОСОБА_2 обрала спосіб захисту своїх трудових прав, який не передбачений нормами КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, визначив характер правовідносин та прийшов до висновку, що спосіб захисту права обраний не вірно.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, що діє згідно договору від імені позивачки ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ____________

Судді ____________

____________