У Х В А Л А

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до кредитної спілки «Запоріжжя» про захист прав споживачів та визнання недійсною додаткової угоди до договору кредитної лінії, за касаційною скаргою кредитної спілки «Запоріжжя» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 27 серпня 2007 року між нею та кредитною спілкою «Запоріжжя» (далі - КС «Запоріжжя») було укладено договір кредитної лінії № 203 про надання споживчих кредитів на загальну суму 20 тис. грн окремими виплатами, сума яких не має бути більше загальної суми. Відповідно до п. 1.1. договору КС «Запоріжжя» надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, платності та цільового характеру використання на ремонт та реконструкцію будинку на термін з 27 серпня 2007 року по 27 серпня 2010 року із сплатою процентів за користування кредитом. У договорі кредитної лінії від 27 серпня 2007 року № 203 не зазначено, що відповідач має відповідну ліцензію на здійснення фінансових операцій, пов'язаних з наданням кредитів. Оскільки додаткова угода від 31 серпня 2007 року № 2 до договору кредитної лінії від 27 серпня 2007 року № 203 передбачає плату щомісячно фіксованої суми, де розмір щомісячної плати на погашення кредиту на весь період дії договору дорівнює нулю, а лише передбачено погашення процентів, тому така умова суперечить як ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» так і вимогам п. 3.2. Постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». ОСОБА_4 також зазначала, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі ст. 227 ЦК України є оспорюванним. Таким чином, вважає, що оспорювана додаткова угода від 31 серпня 2007 року № 2 до договору кредитної лінії від 27 серпня 2007 року № 203 порушує її права, а тому просила відповідно до вимог ст. ст. 203, 215, 227 ЦК України визнати її недійсною.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року рішення районного суду скасовано та постановлено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсною додаткову угоду від 31 серпня 2007 року № 2 до договору кредитної лінії від 27 серпня 2007 року № 203.

У касаційній скарзі КС «Запоріжжя», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення районного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги дають підстави вважати, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_4 до кредитної спілки «Запоріжжя» про захист прав споживачів та визнання недійсною додаткової угоди до договору кредитної лінії призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик