АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Журибеда О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Борисової О.В., Болотова Є.В.

при секретарі Горачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу, обгрунтовував свої вимоги тим, 16 березня 2011 року ОСОБА_5 взяла у борг грошові кошти в розмірі 60 000 доларів США, згідно розписки від 16.03.2011 року. Які зобов'язалась спочатку повернути позивачу в строк до 16 жовтня 2011 року, а потім подовжила строк відстрочки до 10 лютого 2012 року, що вбачається із складеної розписки. Крім того, 29 серпня 2012 року відповідач взяла у нього в борг грошові кошти в розмірі 126 100 доларів США, що підтверджується розпискою від 29.08.2012 року. Грошові кошти відповідач зобов'язалась повернути позивачу в строк до 01 січня 2013 року, однак не повернула. Станом на 22.06.2015 року сума боргу становить згідно розписки від 16.03.2011 року у розмірі 1 296 000 гривень, 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 130 594 гривень та борг згідно розписки від 29.08.2012 року у розмірі 2 723 760 гривень, 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 201 483,60 гривень.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 1 липня 2015 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, суму боргу 2 723 760 гривень, 3% річних за прострочення грошового зобов'язання у сумі 201 483, 60 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Розстрочено виконання рішення строком на 24 місяці рівними платежами.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, де ставив питання про його скасування в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми боргу у розмірі 1 296 000 гривень та 3% річних за прострочення зобов'язання у сумі 130 594 гривень та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Зазначаючи при цьому про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Також вказуючи на безпідставність прийнятого рішення щодо розстрочки виконання судового рішення на 24 місяці рівними платежами, за відсутності будь - яких доказів на підтвердження неплатолспроможності відповідача.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити.

Відповідач отримавши судове повідомлення про розгляд справи на 30.09.2015 року звернулася до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та просила суд оголосити перерву так як уклала угоду про надання правової допомоги з адвокатом, яка не мала змоги ознайомитися з матеріалами справи у повному обсязі. При цьому ОСОБА_5 вказала нову адресу свого місця перебування, куди і просила суд відправляти судові повідомлення ( т. 2 а.с. 12).

У подальшому відповідач та її представник, неодноразово повідомлялися про розгляд справи за адресам зазначеними ними при зверненні до апеляційному суду шляхом направлення судового повідомлення та телеграм. Однак, у судові засідання не з'являлися, поважність причин своєї неявки суду не повідомляли.

З урахуванням вимог діючого законодавства щодо дотримання розумних строків розгляду судами справ, а також враховуючи їх поведінку, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та її представника в силу вимог ст. 305 ЦПК України з урахуванням положень ст. 77 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 16 березня 2011 року ОСОБА_5 взяла у ОСОБА_4, в борг грошові кошти в розмірі 60 000 у.е. терміном до 16.10.2011 року з подальшим відстроченням повернення до 10.02.2012 року.

29 серпня 2012 року ОСОБА_5 взяла у позивача в борг грошові кошти в розмірі 126 100 доларів США терміном до 01.01.2013 року.

Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення коштів за договором позики від 29 серпня 2012 року суд першої інстанції виходив з їх доведеності. Зазначаючи при цьому, що відповідач не надала доказів на підтвердження того, що нею були виконані взяті зобов'язання, а саме повернення грошових коштів у розмірі 126 100 доларів США на користь позивача. У той час як відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог в частині стягнення коштів за борговою розпискою від 16 березня 2011 року, суд першої інстанції виходив з вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України якою визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказуючи, що надані позивачем матеріали не містять належних доказів в обґрунтування позовних вимог щодо надання коштів ОСОБА_5 в розмірі 60 000 саме доларів США. Позивач належним чином не довів своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги, в частині стягнення грошових коштів, згідно розписки від 16.03.2011 року у розмірі 1 296 000 гривень та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 130 594 гривень необхідно відмовити.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

За текстом розписки від 16 березня 2011 року вбачається, що ОСОБА_5 взяла в борг 60 000 у. о. ( шістдесят тисяч) у ОСОБА_4, які зобов'язувалась повернути ( до 16.10.2011 року, 10.02.2012 року) - т. 1 а.с. 5.

Слід зазначити, що дана справа перебуває в провадженні судів з квітня 2013 року, неодноразово розглядалася судами різних інстанцій. І як вбачається із матеріалів справи відповідач не визнаючи заявлені вимоги позивача в 2013 році вказувала про стягнення грошових коштів за неіснуючими зобов'язаннями ( гроші були повернуті), а надані розписки підробленими. Що і було підставою для перегляду заочного рішення суду як апеляційною ( т. 1 а.с. 132 -135) так і касаційною інстанцією ( т. 1 а.с. 164, 165) яка прийшла до висновку щодо скасування рішення та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому не зазначаючи про невідповідність посилання позивачу на вимогу про стягнення позики за розпискою від 16.03.2011 року в доларах США, в той час як за текстом було визначено передачу 60 000 у.о.

І лише в червні 2015 року ( після перегляду справи) подаючи заперечення на позовну заяву відповідач почала зазначати про безпідставність заявлених вимог позивача в частині стягнення боргу визначеного в доларах США за розпискою від 16 березня 2011 року, вказуючи про те, що умовами розписки було визначено не « долари США», а « у.о.» і такого визначення іноземної валюти в класифікаторі нема.

Зазначаючи при цьому, що кошти за вказаною вище розпискою бралися нею в російських рублях та були повернуті в повному розмірі позивачу ( т. 1 а.с. 210). У той же час не надаючи до суду будь - яких доказів на підтвердження зазначених обставин. Хоча у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем представлена розписка, яка посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми.

За звичай в Україні під умовними одиницями розуміється обіг доларів США, оскільки в основному курс національної грошової одиниці прирівнюється до долара США (ухвала Верховного Суду України від 18.02.2009 року т. 2 а.с. 9 -10).

А відтак, висновки суду першої інстанції, щодо недоведеності вимог позивача про надання відповідачу коштів в доларах США спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

У зв'язку з чим постановлене судове в частині відмови у задоволенні позову підлягає скасуванню, з постановленням нового в цій частині за правилами ст. 309 ЦПК України про задоволення вимог позивача та стягнення на його користь згідно розрахунку суми боргу станом на 22.06.2015 року за офіційним курсом НБУ( 21, 6) згідно розписки від 16.03.2011 року у розмірі 1 296 000 гривень та 3 % річних від простроченої суми - 130 594 гривень з урахуванням вищевикладеного.

Також судом першої інстанції було прийнято рішення щодо розстрочки виконання рішення суду.

При цьому саме рішення не містить будь-яких правових обгрунтувань щодо вирішення цього питання під час його ухвалення. Крім того судом першої інстанції не було взято до уваги те, що у відповідності до положень ст. 214 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Із зазначеного вище вбачається, що суд при ухваленні рішення не вирішує питання щодо розстрочки його виконання.

Дане питання підлягає вирішенню в порядку положень ст. 373 ЦПК України за правилами розділу У1 ЦПК України „ Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів ( посадових осіб).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розстрочення його виконання строком на 24 місяці рівними платежами підлягає скасуванню, як таке що постановлене з порушенням норм процесуального права.

З урахуванням того, що подана апеляційна скарга не містить у собі доводів, щодо невідповідності висновків суду в частині задоволення вимог позивача про стягнення коштів за договором позики від 29 серпня 2012 року, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не перевірялося.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою від 16 березня 2011 року та розстрочення виконання рішення суду строком на 24 місяці рівними платежами, постановивши в цій частині нове рішення, за яким;

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( проживає: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( проживає АДРЕСА_3) суму боргу в розмірі 1 296 000 гривень ( один мільйон двісті дев'яносто шість тисяч гривень) та 3% за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 130 594 гривень ( сто тридцять тисяч п'ятсот дев'яносто чотири гривни) у відповідності до боргової розписки від 16 березня 2011 року.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: