АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 8204 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Лазаренко В.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб: представників заявника ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Мухоїд Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_5 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві Городньої Ганни Юріївни, заінтересовані особи: ОСОБА_7, Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»;

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_3

на ухвалу Солом'янського районного суду м.Києва від 23 квітня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом'янського районного суду м.Києва від 23.04.2015 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 у повному обсязі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги в повному обсязі. Посилається на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 40136231 від 14.10.2013 р., постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про розшук майна боржника від 20 травня 2014 року та будь-якіх документіввиконавчого провадження боржник не отримував взагалі.

28.07.2014 року автомобіль боржника було затримано працівниками ДАІ, та складено відповідний акт.Зі змісту даного акту та слів працівників ДАІ ОСОБА_5 (боржник) дізнався про існування відносно нього відкритого виконавчого провадження.

Апелянт вважає, що державний виконавець в порушення вимог Закону, оскаржуваною постановою наклав арешт на все майно боржника. Тобто, накладено арешт і на рухоме майно боржника, без відповідних на те правових підстав.

Отже, зазначені дії вчинені старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції Городньою Г.Ю. в порушення вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 52) та Конституції України (ст. 19).

Тобто, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (в частині звернення стягнення на транспортний засіб), постанова про розшук майна боржника від 20.05.2014 року є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а скарга до повного задоволення, оскільки не існує рішення суду про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що такий примусовий захід як арешт не є зверненням стягнення на транспортний засіб, оскільки про це не зазначено в оскаржуваній постанові і вважав, що жодної примусової дії щодо реалізації предмету застави не здійснено. Однак, дані висновки не відповідають нормам матеріального права, а саме статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження». Фактично, накладаючи арешт на все майно боржника, державний виконавець наклав арешт і на транспортний засіб, хоч і не уточнив на що саме накладено арешт. Тому, висновки суду про те, що оскаржувана постанова про арешт не містить інформації прозвернення стягнення на автомобіль, а отже не стосується транспортного засобу не відповідають обставинам справи.

В суді апеляційної інстанції представники заявника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Мухоїд Г.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали. Скаржник ОСОБА_5, державний виконавець ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві Городня Г.Ю., заінтересовані особи ОСОБА_7, представник Відділу ДВС Подільського РУЮ в м.Києві в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Колегія суддів розцінила причини неявки вказаних осіб як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Неявка вказаних осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.10.2013 року до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві надійшов на виконання виконавчий лист № 2-3556/11, виданий 13.09.2013 року Солом'янським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» боргу в розмірі 292 832,47 грн., та заява стягувача про примусове виконання рішення суду, в якій банк просить одночасно з винесенням постанови про відкриття провадження накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника з метою повного та своєчасного виконання рішення суду.

14.10.2013 року державним виконавцем Вангородським С.М., у відповідності до вимог ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вище зазначеного виконавчого листа (а.с.16).

В подальшому матеріали виконавчого провадження № 40136231 були передані на виконання старшому державному виконавцю Городній Г.Ю.

20.05.2014 року державним виконавцем Городньою Г.Ю., в рамках виконавчого провадження № 40136231, було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої арешт накладений на все майно, що належить боржнику ОСОБА_5 у межах суми боргу 292 832, 47 грн.(а.с. 17).

20.05.2014 року державним виконавцем Городньою Г.Ю., в рамках того ж виконавчого провадження № 40136231, винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_5 відповідно до якої оголошено в розшук автомобіль «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.67).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо законності зазначених постанов та правомірності дій державного виконавця, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Враховуючи зазначені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а також те, що станом на 20.05.2014 року (дата винесення оскаржуваних постанов), і до цього часу, рішення суду щодо сплати заборгованості на корись ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не виконано, що заявником не оспорюється, таким чином, станом на 20.05.2014 року заборгованість за виконавчим документом не погашена, суд вірно вважав, що державний виконавець Городня Г.Ю., з метою забезпечення реального виконання рішення суду, правомірно винесла постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в межах суми боргу та про розшук майна боржника

Посилання заявника та його представника на те, що державним виконавцем, шляхом накладення арешту на майно боржника, було фактично звернуто стягнення на це майно (без наявності рішення суду про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на заставлене майно - автомобіль), чим порушені вимоги ст. 24, ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» є безпідставними, оскільки державний виконавець діяла виключно у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Як пояснила суду представник стягувача за виконавчим провадженням - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Мухоїд Г.В., саме заставодержатель автомобіля - банк просив державного виконавця накласти арешт на все майно, у тому числі і на заставлений автомобіль, оскільки він перебував в користуванні у боржника за виконавчим провадженням.

Суд першої інстанції вірно вважав, що в діях державного виконавця відсутнє порушення ст.24, ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», оскільки вказані норми регулюють порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та порядок реалізації предмета забезпечувального обтяження, тоді як на виконанні у державного виконавця знаходиться виконавчий документ про стягнення з боржника суми боргу, а не звернення стягнення на предмет застави.

Посилання заявника на те, що винесенням оскаржуваних постанов державний виконавець фактично звернула стягнення на транспортний засіб - автомобіль «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, також є безпідставними, оскільки за змістом постанови від 20.05.2014 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а не звернуто стягнення на майно, про що зазначає апелянт. При цьому, арешт накладений на все майно, що належить боржнику ОСОБА_5 у межах суми боргу 292 832, 47 грн., що повністю відповідає вимогам закону.

Вимоги заявника про визнання дій державного виконавця Городньої Г.Ю. неправомірнимищодо оголошення в розшук транспортного засобу, скасування відповідної постанови від 20.05.2014 та повернення автомобіля заявникові, жодним чином не обґрунтовані та не доведені.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ. Розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ.

За змістом вказаної норми, підставою для оголошення транспортного засобу в розшук є необхідність проведення такого розшуку. При цьому, саме державний виконавець вирішує чи є необхідним цей розшук. Іншого вказана норма не регламентує.

Враховуючи, що станом на 20.05.2014, рішення суду про стягнення боргу не виконано, відомостей у державного виконавця про місцезнаходження автомобіля «TOYOTA», модель «AVENSIS», рік випуску 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1, не було, суд вважає, що відсутні порушення чинного законодавства в діях державного виконавця при винесенні постанови про оголошення в розшук майна боржника.

Посилання заявника на те, що він був протиправно позбавлений права володіння і користування транспортним засобом, який являється предметом застави, при відсутності рішення суду про звернення стягнення на майно, при цьому були порушені ст. 9 Закону України «Про заставу», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки оскаржувана постанова була винесена в порядку забезпечення виконання рішення суду про стягнення боргу, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а не в порядку звернення стягнення на предмет застави відповідно до Закону України «Про заставу».

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та заборону на його відчуження, а також про розшук майна боржника в рамках виконавчого провадження №4016321, яке перебувало в її провадженні в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободі заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи обставини викладені вище, суд дійшов до вірного висновку про те, що старший державний виконавець Городня Г.Ю. при винесенні 20.05.2014 року постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також постанови про оголошення в розшук майна боржника діяла в межах своїх повноважень. Порушень ст.ст. 24, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», а також ч. 5 ст. 20, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 9 Закону України «Про заставу», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», при винесенні оскаржуваних постанов з боку державного виконавця не було. Тому в задоволенні вимог заявника про визнання дій державного виконавця протиправними, скасування оскаржуваних постанов та зобов'язання повернути транспортний засіб суд першої інстанції відмовив законно та обґрунтовано.

Оскільки суд законно та обґрунтовано відмовив заявнику в задоволенні його скарги по суті, то питання щодо дотримання заявником визначеного законом строку на оскарження дій, бездіяльності, рішень державного виконавця не впливає на законність та обґрунтованість ухвали суду.

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення судом норм процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції була постановлена з додержанням вимог закону. Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м.Києва від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: