У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Краснокутський РС ГУДМС України в Харківській області, про виселення і скасування державної реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про виселення та скасування державної реєстрації, посилаючись на те, що він на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2013 року є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. За його згодою вселилась у будинок і зареєстрована в ньому ОСОБА_2 У подальшому ОСОБА_2 вигнала його з будинку, замінила замки на вхідних дверях, перешкоджаючи у користуванні власністю, у зв'язку з чим просив виселити ОСОБА_2 з вказаного домоволодіння.

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася зі зустрічним позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння, посилаючись на те, що у березні 2013 року вона вирішила змінити місце проживання і продала свою садибу по АДРЕСА_2. За домовленістю з ОСОБА_1 вони вирішили придбати житловий будинок у ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 для спільного проживання. 29 квітня 2013 року у нотаріальній конторі ОСОБА_1 умовив її оформити будинок на його ім'я, пообіцявши скласти заповіт на її ім'я і надати розписку про право ОСОБА_2 на Ѕ частку домоволодіння.

ОСОБА_2 дала згоду на оформлення на ОСОБА_1 права власності, проте у подальшому ОСОБА_1 ухилився від нотаріального посвідчення договору, тому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки домоволодіння, укладений 27 липня 2013 року між нею та ОСОБА_1, визнати за нею право власності на Ѕ частку домоволодіння.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки домоволодіння по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку домоволодіння по АДРЕСА_1.

Скасовано арешт Ѕ частки домоволодіння, накладений ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 25 липня 2014 року.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року скасовано в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 та ухвалено нове, яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, в частині вирішення зустрічного позову; доводів незаконності рішення в частині вирішення первісного позову касаційна скарга не місить.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив з його недоведеності. Доводів щодо незаконності рішення в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 касаційна скарга не містить.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, рішення апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року ухвалене з додержанням норм матеріального права та норм процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: В.І.Амелін Т.П.Дербенцева