Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/6630/15-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 24 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької і.А.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом комунального підприємства „Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16 Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та комунального підприємства „Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року КП «ВЖРЕП № 16» звернулося до суду з вказаним позовом та в обгрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1. Квартира знаходиться в житловому будинку, утримання та експлуатацію якого здійснює позивач. Свої зобовязання щодо сплати житлово-комунальних послуг відповідач виконує не в повному обсязі та в період з 01.01.2000 року по 31.08.2015 року виникла заборгованість в сумі 4414,41 грн. Просило стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 814,94 грн. та 243,60 грн. судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, постановити нове про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що між сторонами договір не укладався, позивачем послуги не надавалися, що підтверджується актом від 28.08.2007 року. Крім того, суд безпідставно стягнув судовий збір, оскільки він, як інвалід другої групи, звільнений від його сплати.

В апеляційній скарзі комунальне підприємство „Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що строк позовної давності перервався, а тому позов підялгає задоволенню у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга позивача підлягає частковому задоволенню, відповідача відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.61-62).

В період з 01 січня 2000 року по 31 серпня 2015 року відповідачем не вносилася плата за комунальні послуги, у зв»язку з чим виникла заборгованість в сумі 4414,41 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 17-20, 21, 51).

У відповідності до вимог ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Балансоутримувачем вказаного будинку є позивач, який здійснює його обслуговування, а тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідач фактично користується наданими послугами (є споживачем житлово-комунальних послуг), є правильним.

Згідно з вимогами ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач, зокрема, зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, не виконання відповідачем вимоги щодо укладення договору, не є підставою для звільнення його від обов»язків по утриманню спільного майна.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обгрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за надані послуги.

Статтею 257 ЦК України передбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно вимог ст. 264 ЦК, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частиною 3 ст. 267 ЦК визначано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки 24 березні 2015 року позивач звернувся до суду з заявою про винесення судового наказу про стягнення вказаної заборгованості (а.с. 28), строк позовної давності перервався.

Крім того, відповідач просив про застосування позовної давності за період до 16.03.2015 року (а.с. 36).

Вказані обставини судом першої інстанції не враховані, а тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позову за період з березня 2012 року по серпень 2015 року.

За вказаний період, згідно поданого розрахунку заборгованість становить 902.27 грн.

Правильність нарахування за вказаним розрахунком сторонами не оспорюється.

Посилання апелянта про відсутність тарифів для розрахунку заборгованості спростовуються наданими позивачем рішеннями відповідних органів про встановлення цих тарифів (а.с. 6-16).

Посилання відповідача на ту обставину, що позивачем послуги по утриманню будинку та прибудинкової території не надавалися, будь-якими допустимими доказами не підкріплені, а тому правильно не прийняті до уваги судом першої інстанції.

Зазначений відповідачем акт стосується періоду, за який заборгованість не стягується, а тому не може бути взятий до уваги.

Посилання відповідача, що з нього не підлягають стягненню судові витрати, не грунтується на законі. Як інвалід ІІ групи він звільнений від сплати судового збору на користь держави, проте закон не містить пільг щодо відшкодування судових витрат, понесених стороною.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу комунального підприємства „Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16 Житомирської міської ради задовільнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2015 року скасувати та постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства „Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16 Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги в сумі 902.27 грн. за період з 01 березня 2012 року по 31 серпня 2015 року та понесені в суді першої та апеляційної інстанцій судові витрати в розмірі 511.56 грн., а всього 1413.83 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді