Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді ЛАСТОВКИ Н.Д.

При секретарі Фузік Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення з відповідачів суми позики в розмірі 369319,54 грн., моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що на прохання відповідача ОСОБА_2 він надав в борг відповідачу ОСОБА_3 кошти, про що останній власноручно написав розписки, проте на даний час відповідачі суму боргу не повернули, що змусило його звернутися до суду з позовом. Крім того, вважає, що неправомірними діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, що полягає в душевних стражданнях та переживаннях, порушені душевної рівноваги, втраті можливості спілкування зі звичним колом осіб.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідачів, повідомив, що позовні вимоги відповідач ОСОБА_3 визнає частково, а саме в частині суми боргу, в решті позовних вимог просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, однак направляла заяву про розгляд справи у її відсутність, додатково пояснила, що ніколи не отримувала в борг кошти від ОСОБА_1 а тому вважає позовні вимоги неправдивими.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 20.07.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики в сумі 160000,00 грн. та станом на 01.09.2013 року з урахуванням 18% річних за користування коштами сума складає 241565,93 грн., та домовились, що термін повернення коштів продовжено до 01.03.2014 року з подальшою сплатою 18% річних за користування коштами, що підтверджується розпискою від 01.09.2013 року, яка написана власноручно відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 56)

20.09.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики в сумі 1000,00 Євро, та станом на 01.09.2013 року з урахуванням 12% річних за користування коштами сума складає 1600,10 Євро, та домовились, що термін повернення коштів продовжено до 01.03.2014 року з подальшою сплатою 12% річних за користування коштами, що підтверджується розпискою від 01.09.2013 року, яка написана власноручно відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 57)

Також, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики в сумі 16981,70 грн. на умовах повернення по 200,00 грн. щомісячно до повної виплати суми позики, що підтверджується розпискою від 01.09.2013 року, яка написана власноручно відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 58)

10.09.2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики в сумі 850 дол. США, та станом на 01.09.2013 року з урахуванням 12% річних за користування коштами сума складає 1076,18 дол. США, та домовились, що термін повернення коштів продовжено до 01.03.2014 року з подальшою сплатою 12% річних за користування коштами, що підтверджується розпискою від 01.09.2013 року, яка написана власноручно відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 59)

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обов'язки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору.

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За нормою ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За згодою сторін в договорі позики може бути визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті. У цьому випадку, сума, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлено договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, договірні відносини з приводу позики грошових коштів виникли між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які погодилися про всі істотні умови виконання договірних зобов'язань, суми позики, відсотків за їх користування та термін повернення, при цьому розрахунок поданий позивачем який враховує суми позики та відсотки за його користування не заперечувався стороною відповідача, та зважаючи, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договорами позики, грошові кошти позивачу не повернув, при цьому термін повернення коштів визначених в розписках від 01.09.2013 року минув, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_3 суми боргу з відсотками за користування грошовими коштами.

Згідно розрахунків наданих позивачем, які не оспорювалися стороною відповідача, сума боргу за договорами позики:

від 20.07.2010 року за відрахуванням виплачених сум та з нарахуванням 18 % річних становить 302013,47 грн. (160000,00 грн.+142013,47 грн.)

від 20.09.2010 року за відрахуванням виплачених сум та з нарахуванням 12 % річних становить 1803,03 Євро (1000,00 Євро + 803,03 Євро), що за офіційним курсом НБУ станом на 06.11.2014 року еквівалентно 31401,57 грн.

від 01.09.2013 року становить 18981,70 грн. (16 981,70+3000,00 грн.), при цьому 3000,00 грн. це плата за користування 15 місяців грошовими коштами (15 місяців * 200,00 грн.)

від 10.09.2011 року за відрахуванням виплачених сум та з нарахуванням 12 % річних становить 1212,67 дол. США (850,00 дол. США+362,67 дол. США), що за офіційним курсом НБУ станом на 06.11.2014 року еквівалентно 16922,80 грн.

Всього сума боргу становить 369319,54 грн.

Оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем ОСОБА_3 правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту розписок, підписаних позичальником ОСОБА_3, на підставі яких доказується факт укладення договору позики і його умов, та у зв'язку з відсутністю договірних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз'яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що шкода без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.

Враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі, визначені способи захисту для відновлення порушених прав позивача, які пов'язанні з неповерненням суми позики, також відсутність доказів, що мали підтвердити факт заподіяння позивачу моральної шкоди, які не були долучені до позовної заяви та не надані позивачем під час розгляду справи, належного обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині, інших обставин, які мали свідчити про те, що діями ОСОБА_3 завдано позивачу моральну шкоду, судом не встановлено, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., та відмовляє в позові в цій частині заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 369319,54 грн.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 3654,00 грн.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. ст. 23, 525, 526, 536, 552, 627, 628, 638, 632, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 84, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 369319,54 грн. суми боргу, судовий збір у розмірі 3654,00 грн., а всього загальною сумою 378973 (триста сімдесят дві тисячі дев'ятсот сімдесят три) грн. 54 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: