ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/9148/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Комаревцевої Л.В.

за участі секретаря -Драгой В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за невиконання грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за невиконання грошового зобов`язання.

Позивач зазначив, що 14.05.2006 між ним та відповідачем було укладено договір підряду на будівництво садового будинку, на підставі якого Позивачем було сплачено на користь Відповідача грошові кошти в розмірі 39 800 доларів США та 1 600 євро.

У зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань за Договором, Позивач звернувся в суд з позовом до Відповідача про розірвання договору підряду, укладеного на будівництво садового будинку, стягнення коштів, які не були використані на будівництво, стягнення упущеної вигоди, моральної шкоди та відсотків по кредитному договору.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18.05.2011 визнано мирову угоду укладену між сторонами, відповідно до умов якої позивач відмовився від позовних вимог про розірвання договору підряду, стягнення моральних збитків в сумі 100 000 грн., стягнення втраченої вигоди в сумі 8 000 грн., стягнення невикористаних грошей на будівництво будинку в розмірі 296 272 грн. 85 коп., що еквівалентно сумі в розмірі 34 905 доларів США та 1 600 євро, стягнення судових витрат в розмірі 1 730 грн. 00 коп.

Відповідач зобов'язався в строк до 30 вересня 2011 року включно виплатити позивачу 159 400 грн., що еквівалентно сумі в розмірі 20 000 доларів США.

Натомість, відповідач вчасно не виконав вимог мирової угоди, в зв'язку з чим ухвала суду від 18.05.2011 була передана, за заявою позивача, на примусове виконання Відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції, де 24.07.2013 було відкрито виконавче провадження № 39109753. За наслідками виконавчих дій позивачу було перераховано 37 505,63 грн.

В зв'язку з тим, що зобов'язання відповідачем виконано частково, позивач посилаючись на ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3% річних за порушення строку виконання грошового зобов'язання, з 01.10.2011 по 02.11.2015 в сумі 18 801,24 грн.

Крім того, посилаючись на порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання, позивач з підстав ст.ст. 22,611,623 ЦК України просить стягнути з відповідача суму курсової різниці, яка в розумінні позивача, з вирахуванням положень зазначеної статті, є збитками що за період з 10.11.2011 по 02.11.2015 становлять 263 398,37 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача 3% річних за порушення строку виконання грошового зобов'язання, вказав, що зазначене зобов'язання не є грошовим, оскільки ухвалою суду від 18.05.2011 затверджено мирову угоду, предметом якої є саме матеріальні збитки, до яких не застосовується положення ст. 625 ЦК України. Що стосується вимог позивача про стягнення суми курсової різниці, яка в розумінні позивача, є збитками в розмірі 263 398,37 грн., заявлені вимоги є необґрунтовані та безпідставними. Посилання позивача в позовній заяві на зміну курсу національної валюти не є належним підтвердженням завдання збитків, оскільки обов'язок відповідача був визначений в національній валюті. Крім того, ухвалою суду від 18.05.2011 не передбачено повернення коштів в іноземній валюті. Разом з тим, вказав, що ухвала суду про затвердження мирової угоди повністю виконана, залишок коштів в сумі 134 178,80 грн. перераховано за квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02.11.2015.

Суд заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

14.05.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір підряду на будівництво садового будинку, на підставі якого Позивачем було сплачено на користь Відповідача грошові кошти в розмірі 39 800 доларів США та 1 600 євро.

У зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань за Договором, Позивач звернувся в суд з позовом до Відповідача про розірвання договору підряду, укладеного на будівництво садового будинку, стягнення коштів, які не були використані на будівництво, стягнення упущеної вигоди, моральної шкоди та відсотків по кредитному договору.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18.05.2011 визнано мирову угоду укладену між сторонами, відповідно до умов якої позивач відмовився від позовних вимог про розірвання договору підряду, стягнення моральних збитків в сумі 100 000 грн., стягнення втраченої вигоди в сумі 8 000 грн., стягнення невикористаних грошей на будівництво будинку в розмірі 296 272 грн. 85 коп., що еквівалентно сумі в розмірі 34 905 доларів США та 1 600 євро, стягнення судових витрат в розмірі 1 730 грн. 00 коп.

Відповідач зобов'язався в строк до 30 вересня 2011 року включно виплатити Позивачу суму в розмірі 159 400 грн., що еквівалентно сумі в розмірі 20 000 доларів США.

Натомість, відповідач вчасно не виконав вимог мирової угоди, в зв'язку з чим ухвала суду від 18.05.2011 була передана, за заявою позивача, на примусове виконання Відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції, де 24.07.2013 було відкрито виконавче провадження № 39109753. (а.с. 14).

Разом з тим, статтею 625 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України. Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Як встановлено судом, в ході виконавчого провадження по примусовому виконанню ухвали суду від 18.05.2011, на підставі платіжного доручення № 39 від 26.02.2015, позивачу було перераховано відповідачем частину боргу в сумі 37 505,63 грн. Розмір непогашеної заборгованості відповідача на час розрахунку склав 121 894 37 грн. (159 400,00 грн. (сума загального боргу ) -37 505,63 грн. (сума, яка була сплачена відповідачем).

В судовому засіданні, з наданої представником відповідача квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02.11.2015 вбачається, що відповідачем сплачено борг в сумі 134 178.80 грн. Враховуючи викладене, постановою головного державного виконавця ВДВС Бучанського міськрайонного управління юстиції Говорова П.В. від 17.11.2015 закінчено виконавче провадження з примусового виконання ухвали № 2-9/11, виданої 18.05.2011 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення заборгованості в сумі 159 400,00 грн. Зазначена обставина сторонами визнана, а відтак з підстав ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування.

Заперечуючи проти стягнення з відповідача 3% річних за порушення строку виконання грошового зобов'язання, представник відповідача вказав, що зазначене зобов'язання не є грошовим, оскільки ухвалою суду від 18.05.2011 затверджено мирову угоду, предметом якої є саме матеріальні збитки, до яких не застосовується положення ст. 625 ЦК України.

Проте, з такими доводами представника відповідача суд погодитись не може, виходячи з наступного. Мирова угода, затверджена ухвалою суду 18.05.2011, за її умовами, мала бути виконана відповідачем 30.09.2011, а фактично її повне виконання відбулось 17.11.2015. Крім того, предметом мирової угоди є матеріальні збитки, які позивач має відшкодувати відповідачу. Разом з тим, текст угоди затверджено з наступних підстав. 14.05.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір підряду на будівництво садового будинку, на підставі якого Позивачем було сплачено на користь Відповідача грошові кошти в розмірі 39 800 доларів США та 1 600 євро. У зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань за Договором, Позивач просить розірвати договір підряду, укладений на будівництво садового будинку, стягнути кошти, які не були використані на будівництво, стягнути упущену вигоду, моральну шкоду та відсотків по кредитному договору.

Відповідно до правового висновку, зробленого постановою Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року № 6-113цс14, будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Таким чином, оскільки відповідач на визначених умовах мав повернути позивачу кошти в сумі 159 400 грн., дане зобов'язання зводиться до сплати грошей тому є грошовим, в зв'язку з чим позивачем правомірно обрано способів захисту майнового права та інтересу відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Як встановлено судом, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18.05.2011 визнано мирову угоду укладену між сторонами, відповідно до умов якої позивач відмовився від позовних вимог про розірвання договору підряду, стягнення моральних збитків в сумі 100 000 грн., стягнення втраченої вигоди в сумі 8 000 грн., стягнення невикористаних грошей на будівництво будинку в розмірі 296 272 грн. 85 коп., що еквівалентно сумі в розмірі 34 905 доларів США та 1 600 євро, стягнення судових витрат в розмірі 1 730 грн. 00 коп.

Проте відповідач вчасно не виконав вимог мирової угоди, в зв'язку з чим ухвала суду від 18.05.2011 була передана, за заявою позивача, на примусове виконання Відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції, де 24.07.2013 було відкрито виконавче провадження № 39109753. (а.с. 14).

Таким чином підлягає стягненню з відповідача 3% річних за період: з 01.10.2011 (день, наступний за днем строку, встановленого для добровільного виконання зобов'язання згідно з умовами Мирової угоди) по 04.03.2015 (день проведення банком платежу відділу ДВС Бучанського МУЮ на виконання рішення суду № 2-9/11 від 18.05.2011 згідно з платіжним дорученням № 39 від 26.02.2015) всього 1250 днів, з суми неповернутого зобов'язання в розмірі 159 400 грн., що становить 16 376,71 грн.; з 05.03.2015 (день, наступний за днем проведення банком платежу відділу ДВС Бучанського МУЮ на виконання рішення суду № 2-9/11 від 18.05.11 згідно з платіжним дорученням № 39 від 26.02.2015) по 02.11.2015 (день складання даного позову) з суми залишку зобов'язання 121 894 грн. 37 коп., всього 242 дні, що становить 2424,53 грн., всього 18.801.24 грн., що відповідає наданому розрахунку (а.с. 18).

Крім того, посилаючись на порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання, позивач просить стягнути з відповідача суму курсової різниці, яка в розумінні позивача, є збитками що за період з 10.11.2011 по 02.11.2015 становлять 263 398,37 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, перелік захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України.

До таких способів віднесено: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною другою цієї статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказана норма Цивільного кодексу України носить імперативний характер, що передбачає виключний перелік способі захисту права, визначений законом на даний час.

Однак, ані наведеною нормою, ані жодним іншим законом, ані умовами укладеної мирової угоди не встановлена можливість захистити своє порушене право в обраний позивачем спосіб.

Враховуючи, що в розумінні положень ст. 22 ЦК України курсова різниця іноземної валюти по відношенню до гривні не є збитками, підстав для стягнення підстав для стягнення заявленої позивачем суми не має. Для задоволення даної позовної вимоги відсутні правові підстави, тому суд відмовляє позивачу у задоволенні його вимоги.

Крім того, ані ст. 611, ані ст. 625 ЦК України не передбачено застосування до сторони зобов'язання у разі його порушення такого виду відповідальності як стягнення курсової різниці.

За таких обставин, у стягненні з відповідача суми курсової різниці слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин підлягають стягненню з відповідача судові витрати в сумі 487.20 грн.

На підставі викладеного, ст.ст.22, 15, 16, 526, 524,533, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 3-13, 14, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218, 222, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за невиконання грошового зобов`язання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 % річних в сумі 18 801,24 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот одна гривня 24 копійки).

В задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення курсової різниці в сумі 263 398, 37 грн. (двісті шістдесят три тисячі триста девяносто вісім гривень 37 копійок) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок)

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя Комаревцева Л.В.