АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Білич І.М., Невідомої Т.О.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_3, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ТОВ «Рада» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимог тим, що ТОВ «Рада » є житло-експлуатаційною організацією, яка обслуговує будинок АДРЕСА_1. Відповідачі є співвласниками квартири № 25 цього будинку. На підставі договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 2001 року відповідачі, як співвласники квартири № 25, зобов'язувалися вчасно оплачувати житлово - комунальні послуги, проте свої зобов'язання не виконали, в результаті чого станом на 01.02.2015 року виникла заборгованість, яку добровільно погасити відповідачі відмовились. За таких обставин ТОВ «Рада» просило стягнути з відповідачів на користь товариства заборгованість за надані житлово - комунальні послуги у сумі 1 097,43 грн, 113,58 грн - інфляційних втрат та 10,47 грн - три процента річних.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Рада» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 1 221, 49 грн, яка складається із: 1 097,43 грн - основного боргу, 113,58 грн - інфляційних втрат та 10,47 грн - три процента річних.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, апелянт, вказує зокрема, що договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 2001 року втратив чинність з 1 січня 2006 року, і не може бути підставою для нарахування заборгованості. Позивачем не вірно розраховано інфляційні втрати та три процента річних. Управління будинком здійснює ОСББ «13 квартал».

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник - ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником відносин.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Судом встановлено, що позивач здійснює господарську діяльність із утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності району, а також здійснює контроль за додержанням встановленого порядку використання жилих і інших приміщень житлового фонду та виконання громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями будинку АДРЕСА_1.

У 2001 році між позивачем та відповідачами було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, за умовами якого позивач надає комунальні послуги та послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1, а відповідачі своєчасно оплачують надані послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.п. 2.2.4 договору відповідачі взяли на себе зобов'язання вносити передбачену плату за послуги не пізніше 5-го числа наступного місяця, який слідує за розрахунковим.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не своєчасно та в повному обсязі сплачують вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість за житлово - комунальні послуги, яка станом на 01 лютого 2015 року складає 1 221, 49 грн, з яких: 1097, 43 грн - сума основного боргу; 113, 58 грн - інфляційні втрати; 10, 47 грн - 3% річних.

Належних та допустимих доказів на підтвердження не отримання житлово-комунальних послуг, або відмови від користування житлово-комунальними послугами сторонами у передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку не надано.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що відповідачі своєчасно та в повному обсязі не сплачують вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість за житлово - комунальні послуги, яка станом на 01 лютого 2015 року складає 1097, 43 грн, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, що укладений між сторонами у 2001 році договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території на час звернення позивача до суду втратив свою чинність є безпідставними, оскільки статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та обов'язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», підпунктом 1 пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не мають зобов'язань перед ТОВ «Рада», оскільки позивач не є балансоутримувачем багатоквартирного будинку відповідача, не має права надавати жодних послуг і не має жодних правових підстав на одержання оплати за житлово-комунальні послуги, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що в жовтні 2014 року, прийнято рішення про передачу будинку АДРЕСА_1 на утримання та баланс ОСББ «13-й квартал» не заслуговують на увагу як такі, що не ґрунтуються на законі з наступних підстав.

Постановою КМУ від 11 жовтня 2002 р. № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» затверджено Порядок передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс (далі - Порядок).

Відповідно п.п. 3,4,5, 7 зазначеного Порядку передбачено, що для приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс утворюється відповідна комісія. У разі прийняття рішення про передачу житлового комплексу на баланс об'єднання утворюється комісія у складі представників попереднього балансоутримувача та об'єднання.

Передача житлового комплексу або його частини з балансу на баланс проводиться разом з планом земельної ділянки, технічним паспортом будинку та відповідною технічною документацією (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж тощо) у двомісячний термін після надходження відповідного звернення від об'єднання. Датою передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс є дата підписання акта приймання-передачі.

Будь-яких належних в розумінні положень ст.ст. 57,58, 60 ЦПК України доказів того, що ОСББ «13-й квартал» прийняло на баланс вказаний будинок у період з листопада 2014 року по січень 2015 року відповідачами, не надано, а відтак - наданий відповідачем договір про відносини власника житлового приміщення та управителя від 31 жовтня 2014 року не є підтвердженням факту надання ОСББ «13-й квартал» житлово-комунальних послуг.

Разом з цим, представником позивача у судове засідання надано пакет документів (акти про приймання в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта від 11 квітня 2003 року та 19 березня 2004 року; відповідні акти про здачу-приймання робіт/послуг та акти надання послуг), який підтверджує, що обслуговування будинку АДРЕСА_1 у період з листопада 2014 по січень 2015 року включно здійснювалось саме позивачем.

Колегія судів не приймає до уваги наданий представником позивача у судове засідання розрахунок заборгованості, оскільки останній містить зовсім інші відомості та суми ніж ті, які були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Проте, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що суд неправильно визначив індекс інфляції та три процента річних.

Згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з листопада 2014 по січень 2015 року включно.

В даний період індекс інфляції становив: у листопаді 2014 року - 101,9, у грудні 2014 року 103,0, у січні 103,1.

Відповідно до роз'яснень листа Верховного суду України №62-97р від 03 квітня 1997 року для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

Таким чином індекс інфляції становить: 101,9 х 103,0 х 103,1 = 1,082 (108 %).

Загальна сума заборгованості складає: 1097,43 х 1,082= 1 187,4 грн.

Інфляційне збільшення заборгованості: 1 187,4 - 1097,43 = 89,98 грн.

Розрахунок 3 % річних виконується за формулою:сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сумма заборгованості, Д - кількість днів прострочки.

Сума заборгованості - 1097,43 грн. Кількість днів прострочки - 92 дні. Сума санкції = 1097,43 х 3 х 92 : 365 : 100 = 8,29 грн.

Отже борг відповідачів перед позивачем зі сплати інфляційних втрат складає 89,98 грн та 8,29 грн - три процента річних.

За таких обставин колегія судів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та три процента річних з 1 221, 49 грн, з яких: 1097, 43 грн - сума основного боргу; 113, 58 грн - інфляційні втрати; 10, 47 грн - 3% річних до 1 195,70 грн, з яких:1097, 43 грн - сума основного боргу; 89, 98 грн - інфляційні втрати; 8,29 грн - 3% річних.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і зміни рішення, є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду, в частині задоволення вимог про стягнення суми борги підлягає зміні та збільшенню стягнутої судом суми боргу до 835 984, 62 грн

Керуючисьст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 червня 2015 рокув частині визначення суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг змінити.

Зменшити розмір заборгованості з 1 221, 49 грн, з яких: 1097, 43 грн - сума основного боргу; 113, 58 грн - інфляційні втрати; 10, 47 грн - 3% річних до 1 195,70 грн. з яких 1097, 43 грн - сума основного боргу; 89, 98 грн - інфляційні втрати; 8,29 грн - 3% річних.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУДМІСТА КИЄВА

Справа № 22ц/796/13477/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Лужецька О.Р.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Білич І.М., Невідомої Т.О.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_3, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до ст.ст.218,317 ЦПК України колегія суддів проголошує вступну та резолютивну частину рішення,повний текст якого буде виготовлено 21 грудня 2015 року.

Колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року в частині визначення суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг змінити.

Зменшити розмір заборгованості з 1 221, 49 грн, з яких: 1097, 43 грн - сума основного боргу, 113, 58 грн - інфляційні втрати та 10, 47 грн - 3% річних до 1 195,70 грн, з яких: 1097, 43 грн - сума основного боргу, 89, 98 грн - інфляційні втрати та 8,29 грн - 3% річних.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді