Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарі судового засідання Герасимчук М.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту укладення договору найму житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернувшись до суду в липні 2014 року з позовом до відкритого акціонерного товариства Рівнельон про визнання дійсним договору найму житлового приміщення, а в листопаді 2014 року, - з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту укладення договору найму житлового приміщення, просить встановити факт укладення між ним - ОСОБА_1 з 01 серпня 1983 року та відкритим акціонерним товариством Рівнельон договору найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, що складається з двох житлових кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету та коридору, загальною площею 53,3 квадратних метра.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та ВАТ Рівнельон склалися відносини, притаманні найму житлового приміщення квартири №8, розташованої на другому поверсі реконструйованої з колишнього пожежного депо будівлі загальною площею 903,3 квадратних метра, житловою - 158,7 квадратних метра, за адресою: м.Рівне, вул.Фабрична, буд.18, право власності на яку рішенням господарського суду було визнане за ВАТ Рівнельон. Проте, не дивлячись на наявність у нього (позивача) ордерів на вселення із сімєю в житло та інших документів, що підтверджують право користування квартирою, відповідач не визнає факту виникнення між ними договірних відносин житлового найму, тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового права, а саме - права на житло, гарантованого статтею 47 Конституції України.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги ОСОБА_1 підтримали та з мотивів, наведених у заяві про уточнення позовних вимог (а.с.110 - 113), просять задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Зясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

На підставі поданих сторонами та досліджених в судовому засіданні письмових доказів - копій документів судом встановлено, що на підставі ордеру №226 від 01.08.1983 р. (а.с.6) позивач отримав в квартирі АДРЕСА_1 одну кімнату у гуртожитку для сімейних працівників льонокомбінату. Після того як сімї, яка проживала в іншій кімнаті, було надано квартиру, то ордером №856 від 27.10.1988 р. (а.с.7) на сімю позивача було надано вже усю квартиру №8, загальною площею 53,3 квадратних метра, а ОСОБА_1 став основним квартиронаймачем зазначеної квартири.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

На підставі вищевказаних ордерів з позивачем та членами його сімї було укладено ВАТ Рівнельон договір найму жилого приміщення. Відповідно, ОСОБА_1 проводив оплату квартирної плати та житлово-комунальні послуги (а.с.8 - 10, 32 - 44).

Факт виникнення договірних відносин житлового найму між позивачем та ВАТ Рівнельон підтверджено відкриттям в ЖЕРД ВАТ Рівнельон особового рахунку. Відповідно до ст.66 ЖК України ОСОБА_1, як основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2, постійно вносилася оплата квартирної плати та комунальних послуг, що підтверджується карточками ЖРЕД ВАТ Рівнельон (а.с.45, 124 - 130), довідками, наказом від 06.03.2007 р. №9а, квитанціями про оплату.

Спірна квартира розташована в двохповерховому приміщенні, у якому на першому поверсі колись було розташоване пожежне депо, а на другому поверсі розташовані житлові квартири з усіма необхідними зручностями, що відповідають вимогам ст.50 ЖК України, а саме - жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

Як зазначалося вище, експлуатація житлового будинку №18 по вул.Фабрична в м.Рівне, частину якого займає на першому поверсі непрацююче пожежне депо, здійснювала житлово-розрахункова експлуатаційна дільниця ВАТ Рівнельон, з якою у позивача виникли відносини житлового найму.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 14 лютого 2008 року, ухваленим в справі №17/15 за позовом відкритого акціонерного товариства Рівнельон до комунального підприємства Рівненське міське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності, було визнано за ВАТ Рівнельон право власності на ряд обєктів нерухомого майна, зокрема й на самовільно реконструйовану будівлю пожежного депо загальною площею 903,3 м.кв., житловою площею 158,7 м.кв, за адресою: вул.Фабрична, буд.18 в м.Рівне (а.с.11 - 13).

Відповідно до технічного паспорта №ПФ-5 від 14 квітня 2006 року, виготовленого комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації і виданої цим же підприємством довідки від 07.03.2007 р. №99, в даному приміщенні наявні житлові приміщення (а.с.15 - 26).

Доказом того, що спірна квартира являється постійним місцем проживання позивача та членів його сімї є паспорт ОСОБА_1, у якому відмічено реєстрацію місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вищенаведеними документами підтверджується, що продавець ВАТ Рівнельон знав, що в даному приміщенні розміщені житлові квартири, в яких проживають люди. Разом з тим, ВАТ Рівнельон не здійснило ніяких дій по переселенню сімї позивача в інше житлове приміщення та щодо передачі квартир в комунальну власність Рівненської міської ради.

В даному випадку, із самого початку проектувалося, що другий поверх даного приміщення буде призначений під квартири та гуртожиток для працівників підприємства.

Той факт, що в будинку №18 по вул.Фабрична в м.Рівне є жилі приміщення доказують наступні документи:

- паспорт на виробниче приміщення пожежне депо на три автомобіля від 15 вересня 1971 року, в якому вже відображено житлові приміщення на другому поверсі;

- ордери;

- лист №03-0/73 від 14.01.1988 р. Рівненської міської санітарно-епідеміологічної станції;

- наказ від 06.03.2007 р. №9-а Про встановлення плати за користування житлом (квартирної плати) по малосімейних гуртожитках в ВАТ Рівнельон, який було підписано керуючим санацією ОСОБА_4;

- державне статистичне спостереження Житловий фонд станом на 01.01.2007 р.;

- державне статистичне спостереження Житловий фонд станом на 01.01.2009 р.;

- рішення господарського суду Рівненської області від 14.02.2008 р.;

- ухвала господарського суду Рівненської області від 07 грудня 2009 року по справі №17/15, в якій вказано: визнання права власності на частину даного приміщення як житлову відображає саме зміст довідки КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації №99 від 07 березня 2007 року;

- технічний паспорт №ПФ-5 від 14 квітня 2006 року, виконаний КП РМБТІ;

- довідка №99 від 07.03.2007 р., видана КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації;

- довідка №35/29 від 01 вересня 2008 року, надана начальником ЖРЕД ВАТ Рівнельон в апеляційний суд Рівненської області, де вказано, що в житлових приміщеннях за адресою: вул.Фабрична, буд.18 в м.Рівне проживають шість сімей з малолітніми та неповнолітніми дітьми, які зареєстровані в житлових приміщеннях №№1, 2, 3, 8, 12, 13;

- паспорт, в якому відмічено реєстрацію місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2;

- квитанції про оплату квартирної плати.

Як слідує з наведених документів, між позивачем і ВАТ Рівнельон склалися відносини найму житлового приміщення.

Відповідно до ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Так, після отримання ордерів та регулярного внесення коштів за користування житлом, в позивача з відкритим акціонерним товариством Рівнельон склалися стабільні відносини щодо житлового найму квартири АДРЕСА_1.

Згідно рішення Рівненського міського суду від 26 грудня 2012 року ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсними ордерів на квартиру, виданих ОСОБА_1

Викладене вище свідчить, що рішенням господарського суду Рівненської області від 14 лютого 2008 року було визнано, що в приміщенні пожежного депо по вул.Фабрична, буд.18 в м.Рівне є житлові приміщення площею 158,7 кв. м., а рішенням Рівненського міського суду від 26 грудня 2012 року було відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними ордерів на вселення позивача та членів його сімї в квартиру АДРЕСА_1. Вказані рішення набрали законної сили.

Як вбачається з наданих відповідачем копії договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ Рівнельон від 28 травня 2008 року, посвідченого за реєстраційним номером 3447 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та копії витягу №19062872 від 03.06.2008 р., виданого комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації, з 03 червня 2008 року відповідач ОСОБА_3 є власником будівлі пожежного депо по вул.Фабрична, буд.18 в м.Рівне, де розташована спірна квартира, якою користується позивач та члени його сімї. А відтак, саме відповідач, як власник цілісного майнового комплексу, порушив та не визнає право позивача на житлове приміщення, за захистом якого ОСОБА_1 і звернувся до суду, оскільки первісний відповідач по справі - ВАТ Рівнельон ліквідоване з 11.01.2014 р., що підтверджується документально (а.с.100 - 102, 106, 107).

Позивач також документально підтвердив понесені ним судові витрати у виді сплаченого при предявленні позову судового збору в загальній сумі 365 грн. 40 коп. (а.с.1, 46), тому вказані витрати підлягають до стягнення на його користь з відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт укладення між ОСОБА_1 з 01 серпня 1983 року та відкритим акціонерним товариством Рівнельон договору найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, що складається з двох житлових кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету та коридору, загальною площею 53,3 квадратних метра.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 365 (триста шістдесят пять) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Головуючий: