Номер провадження: 22-ц/785/6678/15
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.Г., Плавич Н.Д.,

при секретарі - Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 9 червня 2015 року по справі за позовом Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за користування житлом, ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2008 року Одеський національний університет ім. І.І. Мечникова (далі - ОНУ ім. І.І. Мечникова) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4 про виселення та стягнення заборгованості по оплаті за проживання у гуртожитку № 6 у розмірі 11373,00 грн. (а.с.3-4).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 16 вересня 2013 року позовна заява позивачів залишена без розгляду (а.с. 37).

За апеляційною скаргою ОНУ ім. І.І. Мечникова ухвала суду першої інстанції від 16 вересня 2013 року скасована, а справа направлена до того ж суду для розгляду по суті (а.с. 64-65).

08 грудня 2014 року позивач, уточнивши вимоги, просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 заборгованість по оплаті за користування житлом у суммі 13948, 74 грн. зазначивши, що відповідачі добровільно, 19 жовтня 2008 року, звільнили кімнату у гуртожитку.

Між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір №2 від 01 липня 2005 року про проживання відповідачки з родиною (діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4) у 3-х місцевій кімнаті НОМЕР_1 в гуртожитку № 6, розташованому по АДРЕСА_1 на строк до 01 липня 2008 року.

В зазначеній кімнаті відповідачка проживала з родиною з 1997 року за клопотанням ОМУ УМВС України в Одеській області, строк проживання неодноразово продовжувався. У порушення умов договору відповідачка не сплатила за проживання з 01 червня 2004 року по день виселення. На 19 жовтня 2008 року заборгованість склала 13948, 74 грн.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив суд задовольнити його позов, стягнувши з відповідачки на його користь зазначену суму коштів та судові витрати (а.с. 73-74).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за користування житлом і комунальні послуги у розмірі 13948 грн. 74 коп. і судові витрати у розмірі 143 грн. 75 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як постановлене з порушенням судом норм матеріального і процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідачки, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивача, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що за клопотанням керівництва Одеського міського управління УМВС України в Одеській області неодноразово продовжувався строк проживання відповідачки ОСОБА_2 з дітьми, 1987 та 2000 років народження, у гуртожитку ОНУ ім. І.І. Мечникова (а.с.7).

Згідно договору , укладеного між сторонами , визначено строк дії договору з 01 липня 2005 року по 01 липня 2008 року (а.с.6).

Відповідно до п.2.2.2 Договору відповідачка зобов'язалась вносити плату за проживання в гуртожитку не менш як за місяць вперед, а відповідно до п.4.3. Договору при заборгованості оплати за проживання більш ніж за три місяці вона зобов'язана звільнити гуртожиток в 4-х денний термін (а.с.6).

До і після укладення Договору відповідачка з дітьми продовжувала проживати у гуртожитку, користуючись житлово-комунальними послугами, до 18 жовтня 2008 року включно, виселившись із гуртожитку 19 жовтня 2008 року (а.с.74).

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК Украіни).

Умовами Договору у п. 1.4. вартість одного містечка проживання у гуртожитку визначена у наказі ректора ОНУ ім. І.І. Мечникова, згідно Додатку №1 - калькуляції (а.с. 8-9, 144-146).

Оскільки відповідачка фактично продовжувала проживати у гуртожитку та не виконала умови договору, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з неї на користь позивача заборгованості по оплаті за користування житлом і комунальними послугами за період з 01 січня 2005 року по 19 жовтня 2008 року у розмірі 13948 грн. 74 коп., в тому числі за фактичне користування послугами з 01 січня 2005 року по 01 липня 2005 року, та з 01 липня 2008 року по 18 жовтня 2008 року, яка визначена у розрахунковому листку (а.с.75).

Такі висновки суду підтверджені доказами, які є у справі і відповідають закону - ст..ст. 901,903 ЦК України.

Доводи в апеляційної скарзі про те, що позивач вимусив відповідачку підписати договір, не підтверджені належними та допустимими доказами, передбаченими ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Відповідачка з дітьми мешкала у гуртожитку № 6 по АДРЕСА_1, де займала 3-х місцеву кімнату НОМЕР_1 та користувалася житлом і комунальними послугами, в тому числі і після укладення договору - 01 липня 2005 року по 19 жовтня 2008 року - день звільнення житла.

Посилання у скарзі на неправильне визначення періоду заборгованості також до уваги не приймається.

Вступившим в законну силу рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 26 листопада 2004 року стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за користування житлом та комунальними послугами з 01 червня 2001 року по 31 травня 2004 року (а.с.103-104).

У даній же справі суд правильно стягнув заборгованість за період з 01 січня 2005 року по 18 жовтня 2008 року, в тому числі за фактичне користування житлом і комунальними послугами з 01 січня 2005 року до 01 липня 2005 року та з 01 липня 2008 року до 18 жовтня 2008 року, на підставі розрахункового листку (а.с.75).

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи у скарзі на неправильність розрахунку боргу.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу, передбаченого ст. 10 ЦПК України, та за правилами ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідних доказів відповідачкою не надано, розрахунків не наведено.

Твердження у скарзі про розгляд справи у суді першої інстанції за відсутністю апелянтки саме по собі не є підставою для скасування рішення суду.

У суді апеляційної інстанції інтереси відповідачки представляли два представника.

Доводи апеляційної скарги перевірені у суді апеляційної інстанції у межах заявлених позовних вимог та доказах, які містяться у матеріалах справи.

Тому, виходячи із принципу справедливого судового розгляду, покладеного в основу ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважати, що порушено право відповідачки на справедливий суд, неможливо.

З урахуванням викладеного, правових підстав для скасування рішення суду не має.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 9 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков