Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5626/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання дій неправомірними.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

11.12.2014 позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання дій неправомірними посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем був укладений договір споживчого кредиту № 08-038/202 від 23.04.2007, умовами якого передбачено право на звернення до третейського суду. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до третейського суду з позовом про стягнення з нього суми заборгованості. Вважає дане звернення до третейського суду неправомірним, оскільки банком пропущений строк позовної давності. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки, звернення до третейського суду є позасудовим порядком вирішення спору, тому дії банку, щодо звернення до третейського суду є неправомірними.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання дій неправомірними відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зокрема зазначав, що висновки суду про початок перебігу позовної давності за кредитним договором окремо для кожного щомісячного платежу не відповідають обставинам справи, а постанова прийнята Верховним судом України внаслідок перегляду судових рішень, ухвалених судами у правовідносинах, відмінних ніж правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, у зв'язку із чим суд незаконно врахував її при ухваленні рішення. Відповідно до п.4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.8 3.3.9. цього договору протягом більш ніж на 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Відповідно до п.7.4. кредитного договору, у разі настання обставин, передбачених зокрема п.4.5. кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, і відповідно, позичальник зобов'язаний погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Отже, строк користування кредитом та сплати процентів, на думку представника позивача, у тому числі за щомісячними платежами був змінений відповідно до умов договору з 22.04.2032р. та термінів, встановлених графіку погашення кредиту, на 11.03.2009р., тобто на 91 день з дня несплати позивачем заборгованості за кредитним договором, про що було направлено позивачу листа вимогу..

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрутованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання неправимірними дій ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звернення до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків суд першої інстанції прийшов до висновку, що ПАТ «Укрсоцбанк» правомірно звернувся до третейського суду щодо захисту свого порушеного права.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами у справі доказів та норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 23.04.2007 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до якого, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення,строковості, платності та цільового характеру використання грошових кошти в сумі 136 000 доларів США зі сплатою 12,7 % річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування Кредитом підлягає перегляду, згідно з умовами п.2.6. цього договору, та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п. 1.1.1 п. 1.1. ст. 1 договору.

Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна - яким є трикімнатна квартира, загальною площею 72,0 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Таким чином, даний кредитний договір є споживчим кредитом.

Відповідно до п.4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.8., 3.3.9. цього договору протягом більш ніж 90 календарних днів, строк користування кредиту вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» 11.11.2009 вручив позивачеві вимогу про негайне повернення заборгованості по кредиту та відсотках у повному обсязі.

Статтею 6 кредитного договору визначений порядок врегулювання спорів. Відповідно до п.6.2 у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовилися про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Яровшовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової,15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Виходячи з умов кредитного договору, які були узгоджені та підписані сторонами та п.6.2, який є чиним, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Третейського суду при Асоціації Українських банків з позовною заявою до боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій.

Тобто, власник порушеного права, а в даному випадку ПАТ «Укрсоцбанк» скористався не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, звернувшись з позовними вимогами до третейського суду відповідно до п.6.2 ст.6 Кредитного договору (порядок врегулювання спорів), який визначили сторони при підписанні кредитного договору.

Таким чином, говорити про те, що дії ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку зі зверненням до третейського суду (вирішення спору в позасудовому порядку) з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором , за яким сплинув строк позовної давності є неправомірними, не можна.

Рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 956 285,60 грн. та третейський збір 9962,86 грн. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 відмовлено.

За правилами ч.1 ст.389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.ст.11, 15 ЦК України, цивільні права й обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства і кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав, а саме визнання неправомірних дій відповідача щодо звернення з позовом до третейського суду про стягнення заборгованості , не входить до вичерпного переліку способів захисту прав та інтересів, наданих в ст. 16 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач обрав не той спосіб захисту своїх прав та інтересів. А тому, правових підстав до скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги, не вбачається

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: