АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7727/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 627/77/15-ц ОСОБА_1
Категорія: трудові Доповідач Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І., Гальянової І.Г.

за участі секретаря Герасимової К.В., Красношапка К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПСП «Барвінок» про витребування трудової книжки, зміну формулювання звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що в січні 2014 року він був прийнятий на роботу до ПСП «Барвінок». 21.11.2014 року він написав заяву про звільнення з роботи, оскільки власник ПСП «Барвінок» ОСОБА_3 повідомив йому, що він звільнений. При звільненні з роботи йому не віддали трудову книжку. 12.02.2015 року позивач поштою отримав лист, в якому йому пропонували отримати трудову книжку. При прибутті до відповідача позивачу видали заробітну плату. Від отримання трудової книжки, ОСОБА_2 відмовився, оскільки власник ПСП «Барвінок» здійснив запис в трудовій книжці, сформулювавши причину звільнення за ст. 40 п.4 КЗпП. Через невидачу трудової книжки, позивач не мав змоги влаштуватися на роботу чи звернутися до центру зайнятості як безробітній, а тому був позбавлений будь-яких засобів існування. В звязку з цим позивач звернувся до суду, та просив суд стягнути з ПСП «Барвінок» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2131 грн., зобовязати власника ПСП «Барвінок» змінити формулювання причин звільнення, витребувати трудову книжку позивача.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

На зазначену ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, в якій він зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що при прийнятті на роботу позивача змусили написати дві заяви, про прийняття на роботу та звільнення (без зазначення на аркуші дати можливого звільнення).

Апелянт стверджує, що його не було ознайомлено з умовами трудового договору, з графіком роботи, а також із посадовою інструкцією тракториста.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає про численні порушення вимог трудового законодавства з боку відповідача за час його роботи у ПСП «Барвінок».

Оскаржувач стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги ці факти та не надано їм правової оцінки, упереджено оцінені показання свідків, оскільки вони є заінтересованими особами у справі, в той же час доводи позивача про написання заяви 21.11.2014 року суд оцінив критично з огляду на те, що вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Також ОСОБА_2 зазначає, що судом не витребувані та не досліджені в судовому засіданні матеріали перевірки досудового розслідування по поданій ним 16 грудня 2014 року заяві до Краснокутського РВ ГУМВС, не взяв до уваги скаргу на бездіяльність слідчого при проведенні перевірки, а до матеріалів цивільної справи приєднав лише постанову про закриття провадження

Також, на думку апелянта, суд не дослідив, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення ОСОБА_2, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуванерішення суду першої інстанції та постановити нове по суті позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що Наказом №1 від 15 січня 2014 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до ПСП «Барвінок» з 15 січня 2014 року на посаду тракторист-машиніст. При цьому особистим підписом позивач підтвердив, що з наказом він ознайомлений, з умовами праці згоден.

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов'язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності.

Як свідчать матеріали справи, в звязку з відсутністю ОСОБА_2 на робочому місті протягом дня 26 листопада 2014 року Генеральним директором ПСП ОСОБА_3 за підписами механіка ОСОБА_4 та комірника ОСОБА_5 цього ж дня був складений відповідний акт. На момент складання акту відомостей про поважні причини відсутності ОСОБА_2 не надходило.

Матеріали справи свідчать також про те, що 27.11.2014 року ОСОБА_2 було запропоновано надати пояснення за фактом порушення ним трудової дисципліни, а саме відсутності його на роботі 26.11.2014 року. Від надання таких пояснень ОСОБА_2 відмовився, що було зафіксовано відповідним актом, складеним головним бухгалтером ОСОБА_6 та бухгалтером ОСОБА_7

Посилання апелянта на те, що вищезазначені документи складені зацікавленими особами судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки зазначені особи займають відповідні посади та діяли вони в рамках своїх повноважень.

Наказом № 66 від 25 листопада 2014 року позивача було звільнено з роботи з останнім робочим днем 25 листопада 2014 року за прогул без поважної причини відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Актом від 09 лютого 2015 року встановлено, що ОСОБА_2 09 лютого 2015 року з наказом про звільнення не ознайомився, від отримання трудової книжки відмовився.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильними або такими, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Виходячи з встановлених обставин та наведених положень законодавства, формулювання причин звільнення позивача в наказі від 25 листопада 2014 року відповідає фактичним причинам звільнення позивача та сформульовано у точній відповідності до п.4 ст. 40 КЗпП України із зазначенням пункту, частини та статті закону, як того вимагає ст. 235 КЗпП України.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вищезазначених обставин судова колегія погоджується з висновком районного суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині зміни формулювання звільнення, оскільки вони ґрунтуються на обєктивно досліджених обставинах та узгоджуються із відповідними нормами трудового законодавства.

Доводи позивача та його представника про написання ОСОБА_2 заяви про звільнення за власним бажанням 21.11.2014 року, що на їх думку є підставою для зміни формулювання причини звільнення, судова колегія розцінює критично в зв'язку з тим, що вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Що стосується рішення районного суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку «за час вимушеного прогулу», судова колегія вважає його законним та обґрунтованим, оскільки в апеляційному суді ані позивач, ані його представник не змогли коректно обґрунтувати такі вимоги з урахуванням визнання позивачем факту повного з ним розрахунку в частині, за якою відсутній спір.

За приписами ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За позовними вимогами, які заявлені в суді першої інстанції, суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Т.М. Костенко

Судді: А.І. Колтунова

ОСОБА_8