Справа № 2-650/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Буран О. М.

при секретарі Татар Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє одночасно в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія, ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючей в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні, визнання недійсним договору, виселення, визнання недійсним ордера, та за позовом ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія, третя особа: ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючей в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ВГІРФО Малиновськогго РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання втратившими право користування житловим приміщенням, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія, ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючей в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про не перешкоджання у користуванні житловим приміщенням блоком АДРЕСА_1..

У судовому засіданні позивачка неодноразово уточнювала свої позовні вимоги та просить визнати недійсним договір від 06.01.2005 року, укладений між ВАТ „Чорноморська тютюнова фабрика та ОСОБА_5, ОСОБА_6 у частині надання у найм для проживання блоку АДРЕСА_1. Також у своїх вимогах позивачка просить виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у блок АДРЕСА_1 і визнати недійсним ордер на житлову площу від 20 червня 2006 року в гуртожитку ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія, на право займання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 блоку АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що рішенням адміністрації ВАТ Одеської Макаронної фабрики та профспілкового комітету в березні 1988 року їй для проживання було надано блок АДРЕСА_1. У грудні 2002 року родина позивачки на зимовий період, у зв*язку із захворюванням сина, зняла квартиру, так як у блоці АДРЕСА_1 була сирість, відключалось електропостачання та теплопостачання, що створювало неможливість проживання у приміщенні гуртожитку. Але повернутись до гуртожитку у січні 2003 року, родина ОСОБА_1 вже не мала можливості, з причин того, що за період їх відсутності у гуртожитку, блок АДРЕСА_1 було відкрито та вселені інші громадяни: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з дітьми. До теперішнього часу ОСОБА_1 разом зі своєю родиною не має можливості користуватися належними чином наданим їй для проживання приміщенням блоку АДРЕСА_1

Преставник ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія у судове засідання зявився, проти позову заперечував. Надав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати ОСОБА_1, що діє одночасно в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 втратившими право користування жилим приміщенням на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України.

У судовому засіданні представник ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія уточнив свої вимоги, просив визнати позивачів за первісним позовом втратившими право користування жилим приміщенням - блоком АДРЕСА_1.. на підставі ст.. 107 ЖК України, тобто такими, що вибули з спірного приміщення на постійне місце проживання в іншу квартиру.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, діюча в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у судовому засіданні проти позову заперечували, дали пояснення, в яких зазначили, що мешкають у блоці АДРЕСА_1 гуртожитку ВАТ „Чорноморська тютюнова фабрика на законних підставах, про що свідчить договір оренди житлового приміщення в гуртожитку ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія від 06.01.2005 року (а.с. ) та ордер на житлову площу у гуртожитку від 20.06.2006 року, виданий на імя ОСОБА_5 з включенням членів його родини, виданий керівником правління ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія.(а.с. )

В своїх запереченнях на зустрічну позовну заяву ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія ОСОБА_1 зазначила, що родина ОСОБА_1 дійсно має у власності будинок і дві квартири, але зазначене житло отримано родиною на праві спадкування, за договором дарування; куплено, але обтяжено умовами, згідно яких родина не має можливості використати його для проживання.

Представник ВГІРФО Малиновського РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області, у судове засідання не зявився, у попередньому засіданні надав заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності та спір вирішити відповідно до чинного законодавства.

Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації м. Одеси у судове засідання зявився, просив спір вирішити відповідно до чинного законодавства.

Суд перевіривши матеріали справи, вислухав пояснення сторін, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1, що діє одночасно в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія, ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючей в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні, визнання недійсним договору, виселення, визнання недійсним ордера задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія, до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання втратившими право користування жилим приміщенням у блоці АДРЕСА_1, з підстав передбачених ст.. 107 ЖК України, задовольнити у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що у 1980 році на Одеській макаронній фабриці було побудоване та введено в експлуатацію гуртожиток аварійного персоналу за адресою: АДРЕСА_1.

До вказаного гуртожитку поселялися особи зі складу аварійних служб, які знаходилися на цілодобовому чергуванні для забезпечення безперебійної роботи макаронної фабрики. Проживання сімей у цьому гуртожитку не передбачалось адміністрацією макаронної фабрики і дозвіл на вселення видавався тільки особам, що працювали на цьому підприємстві.

16 січня 1995 року на основі Наказу № 36 начальника регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України Макаронна фабрика була реорганізована у ВАТ з передачею нерухомого майна у власність ВАТ до складу статутного фонду.

У 1999 році ВАТ Одеська Макаронна фабрика була перейменована у ВАТ «Чорноморська тютюнова компанія» і 9 вересня 1999 року було видане свідоцтво про право власності будівель цілісного майнового комплексу.

У судовому засіданні було зясовано, що у звязку з відсутністю житла, родина позивачки ОСОБА_1 звернулась із заявою до макаронної фабрики про надання їм тимчасового житла до отримання власного.

У березні 1988 року на підставі сумісного рішення ВАТ Одеської макаронної фабрики та профспілкового комітету, з урахуванням тяжкого стану, сімї ОСОБА_1 було надано можливість тимчасового проживання у блоці АДРЕСА_1

Родина позивачки у спірному приміщенні здійснили ремонт, так як там протікав дах, були проблеми з подачею електроенергії, відключалося теплопостачання.

Як пояснила позивачка, з 1997 року, з моменту народження у їх родині сина, вони вимушені були, по причині його хронічного захворювання, у холодну пору року мешкати у інших квартирах.

Позивачка вказала, що у грудні 2002 р. її родина була змушена зняти квартиру на зимовий період у звязку з тим, що у спірному приміщенні не було опалення, водо- та електропостачання. Однак фактичні обставини справи, які підтверджуються матеріалами справі вказують, що у цей період а навіть і раніше родина позивачці фактично вибула з спірного приміщення на постійне проживання в іншу квартиру.

Отже, не повідомивши адміністрацію ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія, позивачка виїхала з гуртожитку, належним чином не здавши блок АДРЕСА_1 і не погасивши заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Суд звертає увагу на те, що нікому з членів родини ОСОБА_1 ордер на проживання у гуртожитку не видавався, а відповідно до чинного законодавства України, жила площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету і на його підставі громадянинові видається ордер на вселення, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не надала до суду документів які підтверджували б вказані нею факти, тобто копії договору та ордеру на житлову площу. У наданої до первісного позову копії паспорту ОСОБА_1 (а.с. 5) вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 08.04.1994 року. Але з штампу прописки (реєстрації) не вбачається, що саме у блоці АДРЕСА_1 по вказаному адресу зареєстрована позивачка за первісним позовом та ії родина.

Судом також було встановлено, що у виписці з історії хвороби ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (сина позивачки) вказано, що дитина мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та що він знаходиться на обліку у дитячої поліклініці № 5 за вказаною адресою з дня народження. (а.с. 3) Ці обставини також підтверджуються копією договору дарування квартири, згідно якого 16 серпня 2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 отримали в дар 2-у кімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 131)

Також судом встановлено, що 13 серпня 2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 також отримали в дар житловий будинок АДРЕСА_3. (а.с. 132)

25 вересня 2001 р. ОСОБА_1 купила за договором № 28105 (л.с.133-134 ) квартиру АДРЕСА_4.

З вище вказаного вбачається, що з моменту купівлі першої квартири, відповідачі фактично вибули з спірного приміщення на постійне проживання в іншу квартиру.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно зі ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

У зв*язку з вищевикладеними фактами (відїздом родини позивачки в інше житло), адміністрація ВАТ «Чорноморська тютюнова компанія», провела засідання правління, на якому було прийнято рішення не нараховувати плату за користування приміщенням.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просить застосувати позовну давність у 3 роки, яка передбачена ст.. 257 ЦК України до позовних вимог ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія до її родини.

Однак суд залишає вказану заяву без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або і інше жиле приміщення в тому же населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Таким чином, коли сім*я ОСОБА_1 фактично вибула з спірного приміщення то вони не порушували прав ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія та перебіг позовної давності не починався.

Коли в квітні 2003 року ОСОБА_1 подали позовну заяву до ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія почався перебіг 3 річної позовної давності, оскільки поданням позову ОСОБА_1 порушили права відповідача по первісному позову. В свою чергу ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія у березні 2005 року подала зустрічний позов, чим прервала перебіг строку позовної давності.

Задовольняючі позовні вимоги ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія, суд застосовує аналогію закону. Оскільки у Житловому Кодексу України, відсутні норми які регулюють випадки, колі мешканці гуртожитків вибувають в інше жиле приміщення суд використовує норму, яка регулює сходні випадки щодо інших жилих приміщень. Згідно частини 9 ст. 8 ЦПК України, „Забороняється відмова у розгляді справи з відсутності, неповноти, нечіткості, суперечівлівості законодавства, що регулює спірні відносини.

Задовольняючі позов ВАТ „Чорноморської тютюнової компанії, суд виходить також з того, що родина Гасанова, яка мешкає у спірному приміщенні, мешкає там правомірно, про що свідчить договір оренди житлового приміщення в гуртожитку ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія від 06.01.2005 року (а.с. ) та ордер на житлову площу у гуртожитку від 20.06.2006 року, виданий на імя ОСОБА_5 з включенням членів його родини, виданий керівником правління ВАТ „Чорноморська тютюнова компанія.(а.с. ). В родині троє малолітніх дітей, іншого житла родина ОСОБА_5 не має.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 60, 213, 215 ЦПК України, ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст. ст. 7, 11 Закон України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, що діє одночасно в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ВАТ «Чорноморська тютюнова компанія», ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючей в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні, визнання недійсним договору, виселення, визнання недійсним ордера - відмовити.

Позовні вимоги ВАТ «Чорноморська тютюнова компанія», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючей в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ВГІРФО Малиновського РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області до ОСОБА_1, що діє одночасно в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, що діє одночасно в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 втратившими право користування блоком АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: О.М. Буран