Справа № 606/243/15-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2015 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Ромазан Л.С.,

при секретарі Будз М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, в якому просить визнати за нею право власності на 2/8 частин житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в с.Ілавче, вул.Н.Яремчука,42, Теребовлянського району Тернопільської області, як за членом колишнього колгоспного двору, та на 1/8 частку у вказаному нерухомому майні, як за спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_7, який помер 8 січня 2000 року. Позивач не може отримати свідоцтво про право власності на частину спадкового майна через відсутність правовстановлюючих документів.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити із підстав, викладених у ньому.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не з»явились, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позов визнав частково, вважає, що він є членом колишнього колгоспного двору і його частка у ньому складає 1/6. Крім того, вказав, що з 1989 року він постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, своєю працею і коштами приймає участь у веденні спільного господарства двору та ніколи не виїжджав із своєю дружиною ОСОБА_2 для місця проживання у м.Тернопіль.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, встановив

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с.Ілавче, вул.Н.Яремчука,42, Теребовлянського району Тернопільської області належить до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7, а членами ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_5(відповідач), ОСОБА_3 (відповідач), ОСОБА_4(відповідач). Зазначене підтверджується довідкою Ілавченської сільської ради Теребовлянського району від 29 жовтня 2014 року № 833, витягом із погосподарської книги № 4 Ілавченської сільської ради Теребовлянського району.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

ОСОБА_7 та ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище Слободян) ОСОБА_8 20 травня 1961 року зареєстрували шлюб.

8 січня 2000 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому у колгоспному дворі майно, зокрема, на 1/6 частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами в с.Ілавче, вул.Н.Яремчука,42, Теребовлянського району Тернопільської області.

На день смерті ОСОБА_7 разом із ним проживали спадкоємці першої черги: його дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2, які прийняли спадщину.

Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд Теребовлянського бюро технічної інвентаризації вартість житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в с.Ілавче, вул.Н.Яремчука,42, Теребовлянського району Тернопільської області складає 152391 грн.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Теребовлянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв»язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами та відсутністю державної реєстрації зазначеного нерухомого майна.

Інший спадкоємець майна померлого ОСОБА_9 6 березня 2003 року одержала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай).

Враховуючи наведене, суд вважає, що після смерті чоловіка за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/12 частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в с.Ілавче, вул.Н.Яремчука,42, Теребовлянського району Тернопільської області, оскільки 1/12 частку у вказаному спадковому майні прийняла ще і його дочка ОСОБА_2.

Крім того, із урахуванням вимог ч.1 ст.120 ЦК України 1963 року суд вважає, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/6 частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в с.Ілавче, вул.Н.Яремчука,42, Теребовлянського району Тернопільської області, як за членом колишнього колгоспного двору.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, як члени колишнього колгоспного двору, втратили свою частку у ньому, оскільки після одруження переїхали на проживання у м.Тернопіль і повернулись до вказаного двору лише 10 серпня 1990 року, та з інших підстав, викладених у позові, виходячи з наступного.

Так, згідно із довідкою Ілавченської сільської ради Теребовлянського району від 29 жовтня 2014 року № 833, витягом із погосподарської книги № 4 Ілавченської сільської ради Теребовлянського району відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були членами колгоспного двору, який складався із житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в с.Ілавче, вул.Н.Яремчука,42, Теребовлянського району Тернопільської області.

Згідно із копією паспорта громадянина України серії МС № 894950 ОСОБА_5 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10 березня 1990 року.

З довідки, виданої виконавчим комітетом Ілавченської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 6 березня 2015 року № 237 випливає, що ОСОБА_5 з березня 1990 року і по даний час зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, станом на 15 квітня 1991 року був членом колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7

Відповідно до трудової книжки колгоспника серії УКП № 1819735 ОСОБА_5 з 1 березня 1990 року по 19 лютого 1997 року працював шофером у колгоспі «Більшовик» с.Ілавче Теребовлянського району.

Зі змісту пояснень відповідача ОСОБА_5, поданих ним у судовому засіданні, вбачається, що після одруження із ОСОБА_2, тобто з 23 грудня 1989 року, він став постійно проживати разом із нею у с.Ілавче, вул.Н.Яремчука,42, Теребовлянського району Тернопільської області, працював у колгоспі «Більшовик», приймав участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору, не виїжджав для проживання в інший населений пункт та до цього часу проживає у вказаному будинку. Іншого житлового приміщення у нього немає.

Судом встановлено, що члени зазначеного колгоспного двору, в тому числі і позивач, у встановлений законом строк (загальний трирічний строк позовної давності) із вимогами на витребування часток відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з майна колишнього колгоспного двору не звертались.

За таких обставин суд вважає, що доказів втрати права відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 належної їм частки у майні колгоспного двору позивачем суду не подано, незважаючи на те, що суд вживав заходів до явки позивача у судове засідання та можливого обґрунтування нею своїх вимог у цій частині без урахування тих документів, які нею були подані разом із позовом.

Не заслуговують на увагу такі пояснення ОСОБА_1, які викладені у позові, і вказують на те, що відповідач ОСОБА_5 втратив право на частку у майні колгоспного двору, оскільки він, як працездатний член двору, не менше трьох років підряд до 15 квітня 1991 року не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, оскільки відповідач підряд проживає, бере участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору (вул.Н.Яремчука,42 в с.Ілавче Теребовлянського району Тернопільської області) з 23 грудня 1989 року і до цього часу.

Крім того, суд відкидає пояснення позивача про те, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 повернулись у колгоспний двір 10 серпня 1990 року, що підтверджується витягом із погосподарської книги особовий рахунок № 349 за 1986-1990 роки, оскільки такі дані у долученому до позову витязі з погосподарської книги особовий рахунок № 349 за 1986-1990 роки відсутні.

Згідно з ст.524, 525, 527 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в с.Ілавче, вул.Н.Яремчука,42, Теребовлянського району Тернопільської області, як за членом колишнього колгоспного двору, та на 1/12 частку вказаного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами після смерті ОСОБА_7, який помер 8 січня 2000 року.

Керуючись ст.10, 60, 179,213-215 ЦПК України, ст.524, 525, 527 ЦК Української РСР 1963 року, ст.392 ЦК України 2003 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в с.Ілавче, вул.Н.Яремчука,42, Теребовлянського району Тернопільської області як за членом колишнього колгоспного двору, та на 1/12 частку вказаного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами після смерті ОСОБА_7, який помер 8 січня 2000 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд.

Суддя