Справа № 297/1514/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого: Драб В. І., народних засідателів Ролдугіної М. В., Логойди М. М., при секретарі Гарані О. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

встановив:

ОСОБА_1, заінтересована особа Берегівська міська рада Закарпатської області, звернулась до суду з заявою про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким вони спільно проживали та мають спільну дитину, безвісно відсутнім, зазначивши наступне.

У 2005 році заявниця познайомилася з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким згодом вона почала проживати разом. На початку 2007 року завагітніла від нього, в звязку з чим у лютому того ж року вони переїхали жити до батьків заявниці у м. Берегове (Закарпатська обл.).

Останній, побувши короткий час з ОСОБА_1, поїхав на заробітки до Москви. Звідти він повернувся, коли вона була вже на восьмому місяці вагітності.

Після цього вони жили в батьків заявниці, поки їхньому синові ОСОБА_3, який народився 23 вересня 2007 року, не виповнилося десять місяців і відповідач не переконав її переїхати до його батьків у м. Красний Луч (Луганська обл.).

Вони тоді вирішили не укладати шлюб, тому подали до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання відповідачем батьківства щодо малолітнього ОСОБА_3.

Поживши у ОСОБА_2 близько трьох тижнів, заявниця з сином повернулася назад до своїх батьків у м. Берегове.

Тоді вони вісім місяців проживали окремо, після чого ОСОБА_1 через численні умовляння ОСОБА_2 знову поїхала жити до нього в м. Красний Луч. Цього разу вони прожили разом близько року, після чого заявниця з сином знову повернулася додому, на цей раз вже остаточно.

Невдовзі ОСОБА_2 переїхав назад до ОСОБА_1, а вже через кілька місяців ми вирішили розстатися назавжди.

З квітня 2011 року сторони більше не бачилися.

Відтоді ОСОБА_2 не займався вихованням та утриманням їх сина. Коштів на його утримання останній практично не надавав.

З часом він і зовсім перестав виявляти турботу про нього, піклуватися про його здоровя, фізичний та духовний розвиток.

За всі ці роки ОСОБА_2 жодного разу не навідав свого сина. Останній навіть не знає в обличчя свого батька.

Однак попри це, заявниця всі ці роки підтримувала зв'язок з ОСОБА_2, аж поки в травні 2014 року він не зник безвісти. Останній перестав виходити на зв'язок, а його мобільний номер більше не обслуговується. З тих пір мені про нього нічого невідомо.

Враховуючи, що ОСОБА_2 на момент свого зникнення проживав у зоні проведення антитерористичної операції, а саме в місті Красний Луч Луганської області, є серйозні підстави вважати, що з останнім могло щось трапитися. Останнє його відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

У грудні 2014 року заявниця звернулася до Берегівського РВ УМВС України в Закарпатській області з заявою про зникнення ОСОБА_2

Листом від 05 травня 2015 року № 39/Ш-78 Берегівський РВ УМВС України в Закарпатській області проінформував її, що працівниками вказаного органу проводяться заходи з метою знаходження мого безвісті зниклого співмешканця ОСОБА_2

Заявниця одна утримує і виховує малолітнього сина і має право на отримання соціальної допомоги при умові визнання його батька ОСОБА_2 безвісно відсутнім. Крім того, це дасть можливість її теперішньому співмешканцю усиновити малолітнього сина, чого він вже давно домагається.

Вищенаведене обґрунтовує необхідність визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Заявниця ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, згідно з якою просила справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила задоволити.

Представник зацікавленої особи Берегівської міської ради Закарпатської області в судове засідання також не зявився, через канцелярію до суду подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Пунктом 3 частини другої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що справи про визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає в порядку окремого провадження.

Згідно зі статтею 246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Відповідно до статті 43 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

За таких обставин, заява про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 209, 213-215, 218, 234, 246 ЦПК України, ст. 43 ЦК України, суд

вирішив:

Заяву задовольнити.

Визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3.

Початком безвісної відсутності ОСОБА_2 вважати 01 червня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Драб В. І.

Народні засідателі Ролдугіна М. В.

ОСОБА_4