АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.09.2015 м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф..

секретар: Окармус О.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Панківського навчально-виховного комплексу Панківської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, за апеляційною скаргою Панківського навчально-виховного комплексу Панківської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 серпня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Панківського навчально-виховного комплексу Панківської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі.
Посилався на те, що 02.10.2013р. наказом №33-к його було призначено оператором газової котельні на час опалювального сезону Панківського навчально-виховного комплексу.
08.04.2014р. на виконання Указу президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію» він був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2014р. №34 він був звільнений з військової служби та направлений до Сторожинецького районного військового комісаріату для подальшого обліку.
18.06.2014р., після демобілізації, він звернувся до директора Панківського навчально-виховного комплексу з вимогою про його поновлення на попереднє місце роботи, на що отримав відповідь, що йому необхідно приступити до роботи 08.04.2015р., оскільки на той час на даній посаді працювала інша особа.
07.04.2015р. директор Панківського НВК вручила йому копію наказу №10-к від 07.04.2015р. про звільнення його із займаної посади з підстав п.4 ст.40 КЗпП України у зв`язку із встановленням факту безпідставного не виходу на роботу після закінчення військової служби в період з 19.06.2014р. по 31.03.2015р.
Вважає даний наказ незаконним, оскільки він не приступив вчасно до роботи не по своїй вині, а з вини роботодавця. Адміністрація установи знала про його повернення з військової служби і не вимагала пояснення, по якій причині він не з`являється на роботі.
Просив визнати незаконним його звільнення з посади оператора газової котельні Панківського навчально-виховного комплексу за п.4 ст. 40 КЗпП України, скасувавши наказ №10-к від 07.04.2015р. та поновити його на роботі.
В процесі розгляду справи позивач змінив позовні вимоги. Посилався на те, що наказом директора Панківського НВК №15-к від 15.04.2015 року було скасовано наказ директора №10-к від 07.04.2015 року про звільнення його з роботи.
Наказом директора Панківського НВК №16-к від 15.04.2015 року його звільнено із займаної посади з 16 жовтня 2014 року, з підстав п.4 ст.40 КЗпП України за скоєні прогули без поважних причин, починаючи з 18.06.2014 року.
Просив визнати незаконним його звільнення з посади оператора газової котельні Панківського навчально-виховного комплексу за п.4 ст. 40 КЗпП України, скасувавши наказ №16-к від 15.04.2015р. та поновити його на роботі.
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади оператора газової котельні Панківського НВК за п.4 ст.40 КЗпП України та скасовано наказ №16-к від 15.04.2015 року.
Поновлено ОСОБА_3 на посаді оператора газової котельні Панківського НВК.
На дане рішення суду Панківський навчально-виховний комплекс подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що роботодавцем не з`ясовувалася поважність причин невиходу ОСОБА_3 на роботу після демобілізації, не врахована ступінь тяжкості вчиненого позивачем дисциплінарного проступку, попередня робота працівника, а також суд вважав, що дисциплінарне стягнення накладено поза межами строку притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Проте такий висновок суду є помилковим.
Як вбачається з матеріалів справи, що 02.10.2013р. наказом №33-к ОСОБА_3 було призначено оператором газової котельні на час опалювального сезону Панківського навчально-виховного комплексу (а.с.75).
08.04.2014р. на виконання Указу президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_3 був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Наказом директора Панківського НВК №25-к від 10.04.2014 року відповідно до ст.119 КЗпП України продовжена дія строкового трудового договору з оператором газової котельні Панківського НВК ОСОБА_3 на період його мобілізації, але не більше одного року (а.с.76).
Отже, дія строкового трудового договору із ОСОБА_3 відповідно до наказу №25-к від 10.04.2014 року була продовжена на період його мобілізації.
Наказом директора Панківського НВК №26-к від 11.04.2014 року відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України увільнено ОСОБА_3 від роботи з 08.04.2014 року на час мобілізації на особливий період зі збереження займаної посади і середньої заробітної плати за рахунок Державного бюджету України (а.с.113).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2014р. №34 ОСОБА_3 був звільнений з військової служби та направлений до Сторожинецького районного військового комісаріату для подальшого обліку. Про дану обставину свідчить запис у військовому квитку (а.с.114).
Відповідно до запису у військовому квитку ОСОБА_4 в Сторожинецькому районному військовому комісаріаті став на військовий облік 21.06.2014 року (а.с.119).
Строки військової служби в календарному обчисленні для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, встановлюються до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (частина сьома статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р.).

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Таким чином, враховуючи наказ директора Панківського НВК №25-к від 10.04.2014 року, слід дійти висновку, що із звільненням ОСОБА_3 з військової служби дія строкового трудового договору закінчилася.
Відповідно до ч.1 ст.39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.
Оскільки ОСОБА_3 не було звільнено з 19.06.2014 року по закінченню дії строкового трудового договору, жодна із сторін не ініціювала його припинення, то колегія суддів вважає, що трудовий договір із ОСОБА_3 був продовжений на невизначений строк.
Встановлено, що після демобілізації ОСОБА_3 не надав навчально-виховному комплексу належних доказів про те, що він демобілізований і не вимагав допущення його до роботи.
В період після демобілізації, тобто з 19 червня 2014 року і до 31 березня 2015 року в Панківському НВК ОСОБА_3 рахувався як мобілізований працівник і йому щомісячно виплачувалася середня заробітна плата, що підтверджується звітами про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. Вказані звіти щомісячно погоджувались з військовим комісаріатом (а.с.64-74). В табелях обліку робочого часу було зазначено, що ОСОБА_3 мобілізований (а.с.54-63).
А тому Панківський НВК вважав, що ОСОБА_3 знаходиться на військовій службі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 військовий комісаріат ІНФОРМАЦІЯ_2 на запит директора Панківського НВК надав відповідь, в якій повідомив про те, що ОСОБА_3 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2014 року №34 був звільнений з військової служби і направлений до Сторожинецького районного військового комісаріату для подальшого обліку (а.с.10).
Встановлено, що наказом директора Панківського НВК №16-к від 15 квітня 2015 року ОСОБА_3 був звільнений із займаної посади з 16 жовтня 2014 року, з підстав п.4 ст.40 КЗпП України за скоєні прогули без поважних причин, починаючи з 18.06.2014 року (а.с.21-21). Мотивуючи даний наказ, Панківський НВК вважав, що ОСОБА_3 , починаючи з 18.06.2014 року по час видання наказу вчинив триваючий прогул. Разом з тим, оскільки даний факт було виявлено 31.03.2015 року та приймаючи до уваги вимоги ст.148 КЗпП України про те, що дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку та не може бути накладене пізніше шести місяців з дня його вчинення, Панківський НВК наклав стягнення на ОСОБА_3 в межах шестимісячного строку і звільнив його з роботи з 16 жовтня 2014 року за скоєні без поважних причин прогули (а.с.21-22).
Даючи правову оцінку вказаному наказу, колегія суддів погоджується, що мало місце вчинення ОСОБА_3 прогулів без поважних причин і його правильно було звільнено з підстав п.4 ст.40 КЗпП України.
Так, актом, складеним 06.04.2015 року у Панківському НВК, засвідчено, що на засіданні профкому 06.04.2015 року ОСОБА_4 було запропоновано приступити до роботи, але він відмовився. Причину відмови пояснив тим, що у літній період часу він не має змоги працювати і згідний приступити до роботи у зимовий період (а.с.44).
Таким чином, в період з 6 квітня 2015 року (дата вчинення роботодавцем пропозиції приступити до роботи) по 15 квітня 2015 року мали місце прогули, вчинені ОСОБА_3 без поважних причин.
Висновки суду про те, що представник Панківського НВК не надав достатніх доказів, які б свідчили, що ОСОБА_3 безпідставно не вийшов на роботу після закінчення військової служби є безпідставними, оскільки поважність причин невиходу на роботу повинен зазначити працівник. Встановлено, що ОСОБА_3 зазначив лише, що він не має змоги працювати у літній період, що зафіксовано актом від 06.04.2015 року. Проте, слід зазначити, що раніше ОСОБА_3 приймався на роботу оператором газової котельні на період опалювального сезону, який тривав, як правило з 15 жовтня до 15 квітня. Відповідно до наказу директора Панківського НВК №14-к від 15.04.2015 року опалювальний сезон 2014-2015 рр. у Панківському НВК слід завершити 15.04.2015 року (а.с.103). Отже, до 15 квітня 2015 року тривав опалювальний сезон, ОСОБА_3 відмовився приступити до роботи і при цьому не зазначив поважність причин невиходу на роботу.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з наказом про звільнення ОСОБА_3 в частині дати звільнення, оскільки в порушення ст.148 КЗпП України роботодавець звільнив особу за шість місяців до дати винесення наказу про звільнення.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне змінити дату звільнення ОСОБА_3 , зазначену в наказі №16-к від 15 квітня 2015 року і вважати його звільненим з 15 квітня 2015 року (дата видачі наказу).
Відповідно до ст.88 ЦПК України із ОСОБА_3 на користь Панківського навчально-виховного комплексу Панківської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору за подачу відповідачем апеляційної скарги в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-
В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну скаргу Панківського навчально-виховного комплексу Панківської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області задовольнити частково.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 серпня 2015 року скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_3 до Панківського навчально-виховного комплексу Панківської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про поновлення на роботі відмовити.

Змінити дату звільнення ОСОБА_3 , зазначену в наказі №16-к від 15 квітня 2015 року.

Вважати ОСОБА_3 звільненим з посади оператора газової котельні Панківського навчально-виховного комплексу Панківської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області з 15 квітня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Панківського навчально-виховного комплексу Панківської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.
На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу його в законну силу.
Головуючий:
Судді: