провадження № 2/200/3605/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про зобов"язання виконати певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обгрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнення, позивач посилається на те, що 01.04.2015 року вступила в силу ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області про відшкодування 67 756,00 грн. шкоди, нанесеної їй незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до спільного наказу Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року "Про затвердження Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" Головне управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України повинні були виписати їй чек на суму 67 756,00 грн. відповідно до ухвали від 01.04.2015 року і виплатити їй дану суму у квітні 2015 року. З даною вимогою вона зверталась письмово, у телефонному режимі, приходила двічі на особистий прийом до начальника Головного управління державної казначейської служби України, їздила на особистий прийом до керівництва Державної казначейської служби України у м. Київ, на що витратила 350,00 грн. Сума шкоди була їй перерахована лише 21.07.2015 року після її двох звернень на державну гарячу лінію. Таким чином, Головне управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України порушили її право на отримання вчасно суми шкоди, не виплатити її у відповідності до законодавства України.

Позивач посилається на те, що згідно ухвали суду від 01.04.2015 року у відповідача виникло перед нею грошове зобов"язання, яке не було виконано вчасно. Грошові кошти в зв"язку з несвоєчасною їх виплатою знецінювалися через інфляцію і, отже, інфляційна сума за період з квітня 2015 року по 30.06.2015 року, яка повинна бути їй відшкодована відповідачем, складає 11 498,19 грн., 3% річних від простроченої суми складають 506 грн. 77 коп. і, таким чином всього відповідачем підлягають відшкодуванню на її користь грошові кошти в сумі 12 004,96 грн. Також, позивач зазначає, що з відповідача на її користь підлягають стягненню грошові кошти в сумі 350,00 грн., витрачені нею на білети до м. Києва.

Посилаючись на зазначене, позивач просить зобов"язати Державну казначейську службу України списати в безспірному рахунку з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь грошові кошти за період з квітня 2015 року по 30 червня 2015 року в розмірі 11 498,19 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 506 грн. 77 коп., 350,00 грн., витрачених нею на білети до м. Києва.

В судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені в позові та уточненні до нього, позовні вимоги підтримала.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість.

Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року, винесеною у справі за заявою ОСОБА_1, визначено, що розмір шкоди, завданої ОСОБА_1, внаслідок незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, у кримінальній справі № 68099010 (судова справа № 206/203/13, провадження № 1/206/37/13) за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, становить: моральна шкода - 106266 грн. 67 коп.; суми, сплачені у зв"язку з поданням юридичної допомоги - 3200,00 грн., загалом - 109466 грн. 67 коп. Цією ухвалою також зобов"язано прокуратуру Самарського району м. Дніпропетровська протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили опублікувати у газеті "Самарський обрій" повідомлення про рішення щодо реабілітації ОСОБА_1

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року другий абзац резолютивної частини ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року викладено в наступній редакції: "Визначити, що розмір шкоди, завданої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, у кримінальній справі № 68099010 (судова справа № 206/203/13, провадження № 1/206/37/13) за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, становить: моральна шкода - 64 554 грн.; сума, сплачена за надання юридичної допомоги - 3200,00 грн., а загалом - 67 754 грн.". Вказана ухвала районного суду була скасована в частині зобов"язання прокуратури вчинити певні дії з відмовою у задоволенні цих позовних вимог. Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області вступила в закону силу 01.04.2015 року та саме з цього часу підлягала виконанню.

Відповідно до п.13 спільного наказу Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року "Про затвердження Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (надалі - Положення) не пізніше трьох діб після винесення постанови (ухвали) про розмір шкоди, завірена гербовою печаткою її копія надсилається громадянинові або його спадкоємцям і подається ними

до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання для одержання чека.

Відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідний територіальний орган Державного казначейства, до якого звернувся громадянин за відшкодуванням шкоди, надсилає до Управління Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі заявку, в якій вказує суму відшкодування.

Головне управління Державного казначейства України перераховує вказані кошти на рахунок Управління Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, а останні - на рахунок відповідного територіального органу Державного казначейства для виплати їх громадянинові. Виплата громадянинові суми відшкодування проводиться установою банку на підставі чека, виданого органом Державного казначейства після подання громадянином копії постанови (ухвали) органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду про розмір відшкодування шкоди за умов наявності коштів на рахунку відповідного територіального органу Держказначейства.

Таким чином, Головне управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України на виконання ухвали апеляційного суду м. Дніпропетровська повинні були виписати ОСОБА_1 чек на суму 67 756,00 грн. і виплатити їй дану суму у квітні 2015 року.

17.04.2015 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до начальника Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, в якій просила прийняти до виконання виконавчий лист від 16.04.2015 року, виданий на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року, та на їх виконання перерахувати належні їй до виплати грошові кошти на відповідний рахунок у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Заявою від 12.05.2015 року ОСОБА_1 на адресу Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області була направлена копія ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року для надання чеку на виплату належних грошових коштів.

В зв"язку з невиконанням ухвали суду, невидачею чеку та невиплатою грошових коштів у передбачений законом строк ОСОБА_1 14.05.2015 року звернулася зі скаргою до начальника Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, вимагаючи видати чек на отримання грошових коштів.

Також, 14.05.2015 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області з запитом про надання інформації про розгляд її заяв щодо видачі чеку відповідно до Наказу № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року.

Встановлено? що листом від 15.05.2015 року № 15-10/949-4783 Головним управлінням державної казначейської служби України в Дніпропетровській області на адресу Державної казначейської служби України було направлено для виконання пакет документів щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 67 754,00 грн., а саме - оригінал виконавчого листа від 16.04.2015 року, оригінал ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року, копії листів прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська від 08.05.2015 року та прокуратури Дніпропетровської області від 13.05.2015 року.

Зважаючи на невиконання ухвали суду, ОСОБА_1 29.05.2015 року було направлено на адресу голови Державної казначейської служби України запит на інформацію про виконання ухвали суду та з вимогою про термінову видачу чеку на належну їй до виплати суму або перерахування її на банківський рахунок.

В зв"язку з невиконанням ухвали суду позивачкою 11.07.2015 року на адресу голови Державної казначейської служби України була направлена скарга.

Таким чином, з вимогою про виплату грошових коштів у зазначеному розмірі ОСОБА_1 зверталась до вказаних органів казначейської служби письмово, у телефонному режимі, приходила двічі на особистий прийом до начальника Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, 20.07.2015 року їздила на особистий прийом до керівництва Державної казначейської служби України у м. Київ, на що витратила 350,00 грн., а також 26.05.2015 року та 16.07.2015 року зверталася зі скаргами на державну гарячу телефонну лінію, що підтверджується матеріалами справи.

Встановлено, що сума шкоди, належна позивачці відповідно до ухвали апеляційного суду від 01.04.2015 року, була їй перерахована на відповідний рахунок у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" лише 21.07.2015 року та після її двох звернень на державну гарячу лінію, що підтверджується випискою з картрахунку та листом Державної казначейської служби України від 12.08.2015 року № 5-13/2119-21076.

Таким чином, Головним управлінням державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державною казначейською службою України було порушене право позивачки на своєчасне отримання нею грошових коштів, належних їй відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожний має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади, їх службовими особами при здійснені ними своїх повноважень.

Суд вважає, що на правовідносини, які виникли між сторонами, розповсюджуються положення ст. 625 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.10.2014 року, ухваленою у справі № 6-113цс14, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Як зазначено вище, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року визначено, що розмір шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, у кримінальній справі № 68099010 (судова справа № 206/203/13, провадження № 1/206/37/13) за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, становить: моральна шкода - 64 554 грн.; сума, сплачена за надання юридичної допомоги - 3200,00 грн., а загалом - 67 754 грн. Таке зобовязання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року у відповідача виникло перед позивачкою грошове зобов"язання, яке не було виконано вчасно.

Грошові кошти в зв"язку з несвоєчасною їх виплатою знецінювалися через інфляцію, яка за період з квітня 2015 року по 30.06.2015 року склала 116,97% (114,0%х102,2%х100,4%). Таким чином, інфляційна сума за цей період склала 11 498,19 грн. (67 756 грн. х 116,97% - 67 756) і ця сума підлягає виплаті на користь позивачки, що не спростовано відповідачем.

Відповідно, 3% річних від простроченої суми складають 506 грн. 77 коп. (67 756 грн. х 3% : 365 х 91дн. (з 22.04.2015 року по 21.07.2015 року, тобто з урахуванням часу, коли позивачка звернулася до казначейської служби з заявою про виплату грошових коштів та відповідно до вимог Положення. Таким чином всього на користь позивачки підлягають виплаті за рахунок відповідача грошові кошти в сумі 12 004,96 грн. (11 498,19 грн. + 506 грн. 77 коп.), що не спростовано відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч.2 цієї статті збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 3 даної статті передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Судом встановлено, що для відновлення своїх порушених прав позивач понесла витрати (реальні збитки) в сумі 350,00 грн. на придбання залізничних квитків для поїздки до м. Києва до Державної казначейської служби, що підтверджено документально, а тому ці витрати підлягають відшкодуванню на користь позивачки за рахунок відповідача.

Таким чином, для поновлення прав позивача, суд вважає необхідним зобов"язати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на ОСОБА_1 користь грошові кошти в сумі 12 354 грн. 96 коп., яка складається з: інфляційної суми - 11 498 грн. 19 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 506 грн. 77 коп., витрачені кошти на квитки в сумі 350,00 грн., а також понесені витрати по справі в сумі 243 грн. 60 коп., що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.

Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування вимог позивача відповідачем суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов"язати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на ОСОБА_1 користь грошові кошти в сумі 12 354 грн. 96 коп., яка складається з: інфляційної суми - 11 498 грн. 19 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 506 грн. 77 коп., витрачені кошти на квитки в сумі 350,00 грн., а також понесені витрати по справі в сумі 243 грн. 60 коп., а всього грошові кошти в загальній сумі 12 598 грн. 56 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Т.О. Кудрявцева