АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/8612/15 Головуючий 1-ї інстанції Токмакова А.П.
Справа № 2-615/1003/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 153 736 грн., 3% річних за прострочення погашення грошового зобов'язання в розмірі 3 759,60 грн. та відсотків за користування грошовими коштами, які станом на 01.07.2015 року складають 20 120,29 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову посилався на те, що у грудні 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, на підставі якого він передав останній грошові кошти в розмірі 88 000 грн., які вона зобов'язалась повернути в строк до 26 січня 2014 року.

В добровільному порядку повернути гроші відповідачка категорично відмовляться, що змусило його звернутись до суду із даним позовом.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала частково. Не заперечувала проти того, що на підставі нотаріально посвідченого договору позики, нею було отримано у позивача 88 000 грн. Повернути всю суму в передбачений договором строк не змогла з об'єктивних причин, проте по мірі можливості, висилала йому грошові кошти в рахунок погашення заборгованості поштовими переказами та передавала через знайомих і ніколи не відмовлялась від своїх зобов'язань погасити всю суму боргу.

Також не заперечувала проти стягнення штрафних санкцій, тобто нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних за порушення грошового зобов'язання за договором позики, проте заперечувала проти стягнення відсотків за користування грошима.

В судовому засіданні відповідачка заявила усне клопотання про скасування заходів забезпечення позову в частині накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1, з посиланням на те, що крім неї, власниками квартири ще є два члени її сім'ї.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 153 736 грн.; 3% річних за прострочення погашення грошового зобов'язання в розмірі 3 759,60 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 897,95 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції, ухвалити рішення, яким задовольнити його позов в частині стягнення відсотків за користування грошовими коштами за договором позики, які станом на 01.07.2015 року складають 20 120,29 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення відсотків за користування грошовими коштами, суд першої інстанції виходив з того, що договір позики є безпроцентним.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 26 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с.6).

Відповідно п.1.2 вказаного договору позики сторони визначили, що позика за цим договором надається на безпроцентній основі, у звязку з чим проценти за користування позикою не встановлюються.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки договором позики сторони (позикодавець та боржник) чітко визначили, що договір позики є безпроцентним, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, наведені в її обґрунтування, є несуттєвими, рішення суду, ухвалене по справі, не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

В іншій частині рішення сторонами не оскаржувалось, а тому колегією суддів не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 303, 304,.307, 308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді