АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4900/14-ц Номер провадження 22-ц/786/3487/15Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Буленка О.О., Дорош А.І.

при секретарі: Діхтяр Т.В.

за участю адвоката Павленка А.І.

позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 29 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення грошей.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення вартості речей, які зникли з його квартири та гаража, посилаючись на те, що відповідач у 2005 році поселився в якості квартиранта в його квартиру АДРЕСА_1 і проживав там до вересня 2013 року, користуючись при цьому його особистим майном: шафою, диваном, дерев'яним ліжком, сервантом, тумбочкою, столами, телевізором, холодильником та іншими предметами домашнього вжитку. У вересні 2013 року ним було виявлено, що відповідач за час проживання виніс з його квартири та гаража належне йому майно, загальною вартістю 16 700 грн., окрім того, заборгував йому квартирну плату за період з листопада 2011 року по вересень 2013 року у розмірі 14 850 грн. /з розрахунку 450 грн. щомісячно/. З наведених підстав позивач просив стягнути з відповідача на його користь 31 550 грн. та судові витрати. .

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись з даним рішення суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржене ним судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3, своє заперечення подав відповідач ОСОБА_5, в якому, спростовуючи доводи позивача, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_5 з 2005 року, за усною домовленістю з позивачем, проживав у помешканні за адресою АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_3 на праві власності, де до серпня 2011 року він проживав спільно з ОСОБА_6, з якою з ареєстрував шлюб та має сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За поясненнями сторін встановлено, що ОСОБА_5 ніколи не укладав з позивачем будь-якого договору оренди житла чи найму належної останньому квартири, а також не підписував жодного акту про прийняття речей позивача у користування.

Наявною у матеріалах справи розрахунковою книгою за спожиту електроенергію, підверджено факт сплати послуг за електропостачання в помешкання за вищевказаною адресою на протязі липня 2012 року - лютого 2013 року саме ОСОБА_7, що підтверджує факт її проживання в зазначеній квартирі і після розірвання у червні 2012 року шлюбу з ОСОБА_5 /а. с. 46-60/.

В свою чергу, згідно довідки, виданої головою селищного комітету мікрорайону «Терновщина», ОСОБА_5 з 01 серпня 2011 року по вересень 2013 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 у помешканні своєї сестри ОСОБА_8 /а. с. 28/.

З приєднаного до справи відмовного матеріалу №179 по заяві ОСОБА_3 вбачається, що 29 грудня 2010 року позивач звертався до органів УМВС з заявою, в якій звинувачував ОСОБА_5 у заміні замків у його гаражі та помешканні і висловлював занепокоєння за свою особисту безпеку. За наслідками перевірки даної заяви, постановою ст. ДІМ Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 26 січня 2011 року відмовлено в порушенні кримінальної справи, дану постанову позивач не оскаржував.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача на його користь заборгованості за квартирну плату, суд першої інстанції вірно виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про наявність письмового договору сторін щодо оренди або найму належного позивачеві житла, обов'язковість якого передбачено ст. 811 ЦПК України, як відсутні також і докази на підтвердження факту проживання відповідача в даному помешканні з серпня 2011 року по вересень 2013 року.

За нормами ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно роз'яснень, наведених в п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами причетності ОСОБА_5 до незаконного заволодіння належними позивачеві речами, як не доведено також і наявності у відповідача заборгованості за квартирну плату, - правильним є висновок суду про відсутність підстав для задоволення зазначених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: