АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________ Провадження : 22ц/790/8589/15 Головуючий 1-ї інстанції - Слурденко О.І.
Справа № 2-636/1243/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : спадкове.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та визнання права на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування будинку № 10 по провулку Пушкіна сел. Коробочкине Чугуївського району Харківської області, визнання цього будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за ним права власності на ? частину будинку та на обовязкову частку у спадщині після смерті дружини.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 1977 року він та ОСОБА_4 знаходились у фактичних шлюбних відносинах та проживали разом в спірному будинку, де він і був прописаний. У 1997 році шлюб було зареєстровано і його дружина прийняла прізвище ОСОБА_1.

Ще у 1977 році ОСОБА_4 подарувала будинок своїй матері ОСОБА_5, а у 1980 році після зносу старого будинку, вони побудували новий, ввели його в експлуатацію та отримали свідоцтво про право особистої власності на ? частину цього будинку на ім'я ОСОБА_4 та ? частку на ім'я ОСОБА_6

Після смерті матері його дружина прийняла спадщину і будинок став їй належати в цілому.

У 2014 році померла і його дружина. При зверненні із заявою про прийняття спадини, йому стало відомо, що ОСОБА_7 подарувала спірний будинок ОСОБА_3, відповідачці по справі.

У зв'язку з тим, що спірний будинок фактично було побудовано разом з ОСОБА_7 та за власні кошти, він вважав його спільним майном подружжя. Крім того, останні чотири роки перед смертю йог дружина тяжко хворіла, тому, на його думку, вона не могла усвідомлювати значення своїх дій, чим і скористалась ОСОБА_3

Відповідачка та її представник проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність, оскільки договір дарування укладений за життя дарувальника, відповідає дійсній волі ОСОБА_7 та є правомірним, а також просили відмовити в задоволенні позову по спливу строку давності.

Рішенням Чугуївського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та невідповідність фактичним обставинам по справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце слухання справи, не перешкоджає розглядові справи.

З урахуванням вимог процесуального закону щодо дотримання розумних строків розгляду справи судом апеляційної інстанції та належного повідомлення учасників процесу про слухання справи, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Згідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у стороні та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, зазначаючи, що відчуження спірного житлового будинку відбувалося відповідно до вимог діючого законодавства за нотаріально посвідченим договором дарування.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

При цьому, судом достовірно встановлено, підтверджено наявними наявні у справі доказами, що з 05.03.1997 року по 16 травня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.26-27).

16 травня 2014 року дружина позивача ОСОБА_7 померла (а.с.27).

За життя, 21 січня 2011 року, вона подарувала свій житловий будинок № 10 по пров.Пушкіна у селі Коробочкине, Чугуївського району, Харківської області своїй племінниці ОСОБА_3 (а.с.14).

Спочатку вказаний житловий будинок належав ОСОБА_4 на підставі запису в по господарській книзі Коробочинської сільської ради депутатів трудящих. 17 травня 1977 року вона подарувала цей будинок своїй матері ОСОБА_6. Договір посвідчений секретарем Коробочинської сільської ради депутатів трудящих (а.с.8).

Рішенням виконавчого комітету Чугуївської районної ради народних депутатів за № 139/18 від 27.03.1980 року ОСОБА_6 дозволено провести перебудову вказаного житлового будинку (а.с.9-12).

Після перебудови житлового будинку виконавчим комітетом Чугуївської міської ради народних депутатів 26 лютого 1991 року на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності по ? частині на житловий будинок № 10 по пров. Пушкіна у селі Коробочкине, Чугуївського району, Харківської області (а.с.184).

Згідно із ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Нормами діючого на той час КпШС України не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а вказані правовідносини регулювалися нормами Закону України "Про власність".

Що ж стосується доводів позивача щодо безпосередньої участі у збільшенні цінності будинку за рахунок будівництва та поліпшення житлового будинку, то відповідно роз'яснення, які містяться в п. п. 4, 5 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», така участь не дає право вимагати визнання права власності на цей будинок і не свідчить про спільне майно.

Після смерті ОСОБА_6 право власності на ? частину вказаного будинку на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 26 жовтня 2010 року в порядку спадкування за заповітом визнано за ОСОБА_7. (а.с.54-55).

Таким чином на момент посвідчення спірного договору дарування ОСОБА_7 була власницею всього житлового будинку № 10 по пров. Пушкіна у селі Коробочкине, Чугуївського району, Харківської області: на підставі свідоцтва про право власності та підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 26 жовтня 2010 року в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 (а.с.15).

За життя ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 своїх прав на спірний житловий будинок не заявляв.

Будь яких доказів того, що ОСОБА_1 приймав участь у перебудові спірного житлового будинку, та ОСОБА_6 і ОСОБА_4 визнавали за ним право власності на цей будинок, суду не надано.

Не надано також ніяких доказів того, що ОСОБА_7 на момент видачі довіреності 19 січня 2011 року на імя ОСОБА_9, якого уповноважила подарувати належний їй житловий будинок № 10 по пров. Пушкіна у селі Коробочкине, Чугуївського району, Харківської області ОСОБА_3, та посвідчення спірного договору дарування перебувала у хворобливому стані або під дією стороннього впливу (а.с.148-149).

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді