УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Марфіної Н.В.,

за участі секретаря Калини О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

у с т а н о в и в :

07.12.2015 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимоги заяви мотивовано тим, що на думку відповідача заочне рішення суду було винесено з грубим порушенням норм процесуального права і судом не було повно з'ясовано усіх фактичних обставин справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого суд ухвалив рішення, яке є необґрунтованим та незаконним. а тому підлягає скасуванню. На думку відповідача неповне з'ясування обставин справи полягає в тому, що Дніпровський районний суд м. Києва приймаючи 06.10.2015 року заочне рішення не взяв до уваги ту обставину, що 11.12.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було розглянуто цивільну справу за позовом ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. У цій справі йшлося про звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру №20, буд. 26 по бул. Верховної Ради в м. Києві в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №21-07-И/10 від 13.04.2007 року. Рішенням Дніпровського районного суду від 11.12.2013 року позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено частково. 26.05.2014 року рішенням апеляційного суду міста Києва вказане рішення було змінено. Апеляційний суд м. Києва скасував рішення першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про надання Банку певних прав та повноважень, що стосуються предмету іпотеки, ухваливши в цій частині нове рішення наступного змісту: надати Публічному акціонерному товариству «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», в тому числі, але не обмежуючись: всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу квартири; право підпису договору купівлі-продажу; право на отримання від приватного нотаріуса Київського нотаріального округу дублікату договору купівлі-продажу квартири від 13 квітня 2007 року та при необхідності у відповідних установах, організаціях, підприємствах незалежно від форм власності та підпорядкування чи органах нотаріату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в тому числі технічного паспорту; право отримати в органах державного реєстру прав власності, нотаріуса, при необхідності у відповідних установах, організаціях, підприємствах незалежно від форм власності та підпорядкування чи органах нотаріату Витяг з Державного реєстру прав на предмет іпотеки та всіх документів, пов'язаних з предметом іпотеки; право на отримання довідки про склад сім'ї або зареєстрованих осіб у квартирі; право подавати від імені lпотекодержателя в органи Державної реєстрації прав, нотаріусу документи, необхідні для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, згідно отриманих дублікатів правовстановлюючих документів та отримувати останні, а також подавати відповідні заяви, документи та отримувати інші документи від імені іпотекодавця, що пов'язані з оформлення права власності на квартиру; право здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмету іпотеки. В іншій частині рішення залишити без змін. За наведених обставин відповідачка вважає, що суд мав відмовити у відкритті провадження у справі з підстав передбачених п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України. Також відповідачка зазначає, що Дніпровським судом не з'ясовано дійсні обставини справи, зокрема, те що Кредитний договір №21-07-И/10 від 13.04.2007 р. та Іпотечний Договір №1311 від 13.04.2007 р. були укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 «ОСОБА_2 та Кредит» в особі начальника відділення №10 філії «Київське регіональне управління» Банку «ОСОБА_2 та Кредит» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 А з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за спірним кредитним договором звернулося Публічне акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит». Відповідачка вважає, Дніпровський районний суд м. Києва порушив положення ст. 169 ЦПК України та позбавив заявника можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Під час розгляду справи судом позивач мав більш сприятливе становище щодо представлення своєї позиції порівняно з відповідачем, так як на відміну від відповідача, позивач мав змогу висвітлити в суді свою позицію. Відповідач вважає, що таким чином, судом першої інстанції було порушено право відповідача на участь у судовому засіданні, що позбавило його можливості під час слухання справи надати пояснення, висловити заперечення та звернути увагу суду на ті аргументи, які є важливими для її правильного вирішення. На думку відповідача, суд не мав підстав для заочного розгляду справи.

Сторони в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вивчивши заяву про перегляд заочного рішення та додатки до неї, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

На думку суду відповідач безпідставно посилаються на положення ст. 169 ЦПК України, оскільки порядок заочного розгляду справи встановлений Главою 8 (ст.ст. 224-235) ЦПК України, при цьому ст. 169 ЦПК України врегульовані питання наслідків неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі.

Положення норми ч. 4 ст. 169 ЦПК України слід розглядати в контексті інших частин цієї статті, не відокремлюючи їх від звязку з іншими положенням цієї ж норми.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Отже, ч. 4 ст. 169 ЦПК України передбачена можливість ухвалення у справі заочного рішення, якщо попереднє судове засідання було відкладено у звязку з визнанням повідомлених стороною причин неявки поважними, і саме в даному контексті слід розглядати визначення повторності неявки в судове засідання у даній статті закону.

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання призначене на 06.10.2015 року відповідач не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявністю зворотного поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 64). Тому враховуючи думку представника позивача, який у своїй письмовій заяві зазначив, що не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення (а.с. 74), суд прийняв у справі заочне рішення.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Згідно положень ст. 229 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому, зі змісту ст. 232 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно двох обставин: відповідач не зявився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак, в даному випадку, суд не вбачає жодної з наведених вище двох обставин, які є підставою для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Так, відповідач у своїй заяві про перегляд заочного рішення жодним чином не вказав на поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду та не надав жодних доказів на підтвердження цих обставин.

Стосовно посилань на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, суд вважає, що вони не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: 2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову; 3) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вивчивши зміст доданих до заяви про перегляд заочного рішення копій рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 26.05.2014 року, суд приходить до висновку, що існування вказаних рішень жодним чином не вказує на те, що суд в даному випадку мав відмовити у відкритті провадження по справі, адже предмети спорів є різними. Так, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, натомість рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.05.2014 року вирішувались питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі.

Також необґрунтованими на думку суду є і посилання відповідача на не зясування судом дійсних обставин справи стосовно того, що кредитний та іпотечний договори були укладені ТОВ ОСОБА_2 «ОСОБА_2 та Кредит», а з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за спірним кредитним договором звернулося ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», адже за змістом наявної в матеріалах справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» є правонаступником ТОВ ОСОБА_2 «ОСОБА_2 та Кредит» (а.с. 44).

За наведених обставин заява відповідача про перегляд заочного рішення суду задоволенню не підлягає, оскільки відсутні будь-які дані про те, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, а докази, на які посилається відповідач, не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 228, 229, 231, 232 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

Розяснити відповідачу, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, а у разі якщо особа, яка подає апеляційну скаргу не була присутня в судовому засіданні під час проголошення цієї ухвали, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя