Ухвала

іменем України

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 - на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом, у якому просила встановити факт проживання її та ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 2000 року по грудень 2006 року, визнати житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 об'єктом права їх сумісної власності, визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 25 грудня 2009 року, укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_11, правонаступником якої є ОСОБА_8, витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_9 цей житловий будинок та земельну ділянку.

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати недійсною довіреність, видану ОСОБА_7 09 липня 2007 року на ім'я ОСОБА_12

15 серпня 2014 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва позови об'єднані в одне провадження.

На обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на ті обставини, що 25 грудня 2001 року та 11 січня 2002 року ОСОБА_13 подарував ОСОБА_7 будинок житловою площею 80,50 кв. м по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0965 га, яка розташована за цією ж адресою.

З травня 2000 року по грудень 2006 року вони проживали з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу у спірному житловому будинку, вели спільне господарство, здійснювали реконструкцію будинку, за спільні грошові кошти та спільними зусиллями перебудовували його, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_13, 14 вересня 2004 року будинок введено в експлуатацію і він став об'єктом права їх спільної сумісної власності.

Вважає, що ОСОБА_7 не мав права видавати довіреність на відчуження цього майна та розпорядитись будинком і земельною ділянкою без її згоди, що порушує її права та права її малолітньої дитини, просила задовольнити позов.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

26 лютого 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_10 - просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачка не надала доказів на підтвердження своїх вимог.

Оскаржувані судові рішення є правильними та такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 25 грудня 2001 року ОСОБА_13 подарував ОСОБА_7 домоволодіння по АДРЕСА_1, а 11 січня 2002 року - земельну ділянку площею 0,0965 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель на підставі якого 07 лютого 2002 року ОСОБА_7 отримав державний акт на право власності на землю.

19 квітня 2002 року розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 394 відповідачу надано дозвіл на реконструкцію підпірної стінки будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 народилась донька ОСОБА_14, що підтверджується витягом про народження за № 2705/2003 Бюро запису актів громадського стану міста Відень Австрійської республіки, який був виданий 24 травня 2004 року, яка внесена до відомостей про реєстрацію місця проживання позивачки по АДРЕСА_2

Розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 26 липня 2004 року № 906 погоджено реконструкцію з розширенням індивідуального жилого будинку та будівництво господарської будівлі будинку відповідача.

Відповідно до дозволу Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Київської міської ради від 14 вересня 2004 року № 637, виданого на ім'я ОСОБА_7, закінчений будівництвом (розширенням, реконструкцією) приватний житловий будинок введено в експлуатацію, за яким прийнято в експлуатацію прибудову загальною площею 13,1 кв. м, переобладнання загальною площею 21,6 кв. м, літню кухню загальною площею 59,3 кв. м, навіс загальною площею 32,8 кв. м. Вартість проведеної реконструкції становить 40 855 грн.

25 грудня 2009 року ОСОБА_7, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_12, продав ОСОБА_11 належний йому житловий будинок та земельну ділянку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, надав належну оцінку обставинам справи та правильно виходив з того, що позивачка не надала належних, допустимих та достовірних доказів як передбачено ст. ст. 10, 60 ЦПК України, які б підтвердили її посилання на обставини, що вона разом з відповідачем проживала однією сім'єю, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу з травня 2000 року по листопад 2006 року і брала участь у реконструкції та введенні в експлуатацію спірного житлового будинку чи понесла будь-які грошові затрати у зв'язку з цим.

Крім того, встановлення факту спільного проживання однією сім'єю сторін у справі, у розумінні ст. 74 СК України з відповідними правовими наслідками, можливе лише з 1 січня 2004 року, з набранням чинності новим Сімейним кодексом України, тому підстав для задоволення цих позовних вимог немає.

Отже, і позовні вимоги ОСОБА_6 в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу, довіреності та витребування з чужого незаконного володіння спірних об'єктів нерухомості не підлягають задоволенню, оскільки на момент відчуження спірних об'єктів нерухомості факт проживання однією сім'єю її та відповідача встановлений не був, право приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку належало на законних підставах лише відповідачу, а отже, підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів (ст. ст. 203, 215 ЦК України) та задоволення позову немає.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко