Справа № 2-о-41/2010
Провадження № 2-о-41/2010
У Х В А Л А

28.07.2010 р. смт. Веселе

Суддя Веселівського районного суду Запорізької області Нагорний А.О., розглянувши у стадії підготовки до судового розгляду матеріали справи за заявою Мелітопольської об'єднаної Державної податкової інспекції про одержання дозволу на розкриття та отримання інформації про обсяг та обіг коштів на розрахункових рахунках,

ВСТАНОВИВ:

До Веселівського районного суду Запорізької області надійшли матеріали заяви Мелітопольської об'єднаної Державної податкової інспекції про одержання дозволу на розкриття та отримання інформації про обсяг та обіг коштів на розрахункових рахунках приватного підприємця ОСОБА_1 в філії ВАТ КБ ,,Надра Запорізького регіонального управління.

Під час вивчення позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, що заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст. ст. 119-120 ЦПК України з наступних підстав.

Правовий режим банківської таємниці встановлено Цивільним кодексом України та Законом України ,,Про банки і банківську діяльність від 07.12.2000 р. № 2121-111.

Відповідно до ст. 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Зміст поняття ,,банківська таємниця визначено ст. 60 Закону України ,,Про банки і банківську діяльність від 07.12.2000 р. № 2121-111. Банківською таємницею є інформація, тобто сукупність відомостей, які характеризуються певними правовими ознаками, їх обсяг не може повільно розширюватися або звужуватися. Банківську таємницю складає інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третіми особами при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту.

Банківською таємницею відповідно до зазначеної норми закону, зокрема, є:

- відомості про стан рахунків клієнтів, утому числі стан кореспондентських рахунків банків у Національному Банку України;

- операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

- фінансово-економічний стан клієнтів;

- система охорони банку та клієнтів;

- інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрямки діяльності;

- відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

- інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

- коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Вимога відповідного державного органу, яка є підставою для надання банком інформації, що містить банківську таємницю, згідно з ч. 2 ст. 62 Закону № 2121-111, має бути:

а) викладена на бланку державного органу встановленої форми;

б) надана за підписом керівника державного органу чи його заступника (в тому числі особи, яка тимчасово виконує його обовязки), закріпленого гербовою печаткою;

в) має містити передбачені законом підстави для отримання цієї інформації;

г) має містити посилання на норми закону, відповідно до яких державний орган має право на отримання такої інформації.

Відкриття провадження у справі здійснюється на підставі належним чином оформленої заяви, поданої уповноваженим субєктом з дотриманням встановлених законом правил підсудності. Згідно зі ст. 287 ЦПК України, заява про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю щодо юридичної або фізичної особи подається до суду за місцезнаходженням банку, що обслуговує цю особу. Відповідно до ст. 2 Закону № 2121-111, банк це фінансова установа, що має статус юридичної особи. Місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені, так як це визначено у ст. 93 ЦК України.

Заява про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, за формою та змістом має відповідати загальним правилам, закріпленим ст. 119 ЦПК України та вимогам, які містяться в спеціальних нормах.

Згідно зі ст. 288 ЦПК України, у заяві про розкриття банківської таємниці має бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) імя (найменування) заявника та особи щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, їх місце проживання або місцезнаходження, а також імя представника заявника, коли заява подається представником;

3) найменування та місцезнаходження банку, що обслуговує особу щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю;

4) обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю щодо особи із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено;

5) обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю щодо особи та мету її використання. Обставини, якими обґрунтовується необхідність розкриття банківської таємниці, мета та межі її розкриття залежать від субєкта звернення, його статусу, мети та завдань його діяльності, виконуваних функцій і компетенції, що закріплено у Законі № 2121-111, законах, які регулюють діяльність цих субєктів, та інших спеціальних законах України, застосування та посилання на які є обовязковими.

Саме ці обставини й складатимуть предмет доказування у справі про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю.

Із наданої заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що заява викладена не на бланку державного органу, не підписана її керівником, не скріплена гербовою печаткою і не містить передбачені законом підстави для отримання цієї інформації.

У заяві не обґрунтована необхідність та обставини, за яких вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю щодо особи із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено.

Не зазначені обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю щодо особи та мету її використання.

Так як заява не відповідала вимогам ст. ст. 119-120 ЦПК України, то ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 25.05.2010 р. її залишено без руху, а заявникові запропоновано у строк до 30.06.2010 р. усунути недоліки.

Не дивлячись на вимоги суду, та те, що у зазначений термін заявникові була відправлена першопочаткова ухвала, заява з усуненими недоліками від заявника до суду не надійшла.

Згідно з ч. 2 ст. 121 ЦПК України, у разі, якщо позивач у відповідності з вказівками судді та у встановлений строк виконав всі вказівки, то позовна заява вважається поданою у день початкового подання її до суду. Інакше заява вважатиметься неподаною та повертається позивачеві, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Керуючись ст. ст. 119, 120, 121 ч. 2 ЦПК України, cуддя

УХВАЛИВ:

Заяву Мелітопольської обєднаної Державної податкової інспекції про одержання дозволу на розкриття та отримання інформації про обсяг та обіг коштів на розрахункових рахунках приватного підприємця ОСОБА_1 філії ВАТ КБ ,,Надра Запорізького регіонального управління вважати неподаною і повернути заявникові.

Розяснити заявникові Мелітопольській обєднаній Державній податковій інспекції, що, відповідно до ч. 5 ст. 121 ЦПК України, повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 10 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя А.О. Нагорний