Провадження № 22-ц/779/1563/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення із займаного житлового приміщення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

25.09.2014 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просила усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 разом з її неповнолітніми дітьми з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26.09.2014 року до участі в справі залучено Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.06.2009 року вона є власником квартири АДРЕСА_1. У 2009 році вона тимчасово та безоплатно, за виключенням оплати комунальних платежів, дозволила проживати в цій квартирі своїй односельчанці і сусідці ОСОБА_2 та її неповнолітнім дітям. Однак, внаслідок недобросовісного виконання зі сторони ОСОБА_2 домовленості щодо оплати комунальних платежів, на її ім'я, як єдиної власності квартири, почали надходити повідомлення про наявні борги. Вона звернулася до відповідача з проханням погасити наявні борги, однак остання припинила спілкування з нею, уникає будь-яких зустрічей, ігнорує її прохання звільнити займану квартиру. Оскільки такими своїми діями ОСОБА_2 створює їй перешкоди в користуванні належною їй квартирою, то просила позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Вирішено усунути перешкоди ОСОБА_5 в користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не взяв до уваги її пояснення про те, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.03.2015 року з позивача ОСОБА_5 стягнуто на користь її сестри ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 280 534,11 грн. Проте ОСОБА_5 ухиляється від виконання вказаного рішення суду. На даний час позивач є лише формальним власником спірної квартири, оскільки дана квартира відділом ДВС передана на примусову реалізацію з прилюдних торгів. Згідно довіреності, посвідченої 08.08.2014 року радником з консульських питань Посольства України у Великобританії Коваленком В.М. та зареєстрованої в реєстрі за №570/4-1165, ОСОБА_6 доручила їй представляти її інтереси у всіх органах, а тому, діючи в інтересах ОСОБА_6, яка зареєстрована у спірній квартирі, вона має право одержати на її користь гроші та майно, в тому числі і спірну квартиру. Суд першої інстанції не дав належної оцінки зазначеним обставинам, а тому постановив незаконне рішення.

З наведених підстав апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів, просили про її задоволення.

Представник позивача доводи апеляційної скарги не визнала, посилаючись на обґрунтованість висновків суду, просила в задоволенні скарги відмовити.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власницею спірної квартири, жодних договірних відносин між нею та відповідачем ОСОБА_2 з приводу проживання в даній квартирі не існує, а тому слід усунути перешкоди ОСОБА_5 в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки такий відповідає встановленим обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу дії положення ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.06.2009 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №476 (а.с. 5, 7).

Відповідач ОСОБА_2 разом з двома неповнолітніми дітьми поселилася в квартиру ОСОБА_5 з усного дозволу останньої у 2009 році, де й проживає до сьогоднішнього дня. Відповідач з дітьми у вказаній квартирі не зареєстровані, жодних договорів найму з позивачем відповідач не укладала. Вказані обставини визнані сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідач з дітьми проживають у спірній квартирі без належних на те правових підстав.

Також судом встановлено, що відповідач поміняла нижній замок у вхідних дверях квартири. Наведена обставина визнана сторонами і не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 386, ст. 391 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні належною їй квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення.

Доводи апелянта про те, що позивачем умисно не виконується рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.03.2015 року, яким з ОСОБА_5 на користь її сестри ОСОБА_6 стягнуто грошові кошти в сумі 280 534,11 грн., у зв'язку з чим вона, як представник сестри згідно довіреності, має право одержати на її користь гроші та майно, в тому числі і спірну квартиру, не заслуговують на увагу, оскільки виконання вищевказаного рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.03.2015 року врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» та не стосуються даних спірних правовідносин.

Також не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 на даний час є лише формальним власником спірної квартири, так як дана квартира відділом ДВС передана на примусову реалізацію з прилюдних торгів, оскільки такі не підтверджені жодними належними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, не спростовують висновки суду першої інстанції, не мають правового значення та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

В силу дії ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано, дано їм вірну правову оцінку, рішення суду відповідає встановленим судом обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.