Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як солідарних боржників, на свою користь 543939,69 грн. боргу, 979091,44 грн. - пені, 32 189,31 грн. - 3% річних, а всього на загальну суму 1 555 220,44 грн., що є предметом позову.

04 лютого 2015 року представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні подала заяву про збільшення позовних вимог відповідно до поданої заяви позивач просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як солідарних боржників, на свою користь 682 140,85 грн. суму позики, суму пені в розмірі 1 227 853,53 грн., суму 3% річних в розмірі 45806,16 грн. а всього на загальну суму 1 955 800, 54 грн. (а.с.58-59)

18 лютого 2015 року представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні подав заяву про збільшення позовних вимог відповідно до поданої заяви позивач просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як солідарних боржників, на свою користь 1107065, 94 грн. суму позики, суму пені в розмірі 1992718,69 грн., суму 3% річних в розмірі 75705,11 грн. а всього на загальну суму 3 138 286, 40 грн. (а.с.68)

05 березня 2015 року представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні подав заяву про збільшення позовних вимог відповідно до поданої заяви позивач просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як солідарних боржників, на свою користь 1 260 427, 35 грн. суму позики, суму пені в розмірі 2 268 769,23 грн., суму 3% річних в розмірі 87 021,28 грн. а всього на загальну суму 3 616 217, 86 грн. (а.с.80)

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, пояснила, що 20 серпня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено Договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 гроші в сумі 331 392,60 грн., що станом на 20 серпня 2010 року за офіційним курсом Національного Банку України (із розрахунку 12 долар США=7.8903 гривень) становило 42 000,00 доларів США, без нарахування відсотків від суми позики. На виконання умов п.п. "б" п.3 Договору позики, 01 жовтня 2012 року позивач направив на адресу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 письмову вимогу про виконання зобов'язань по договору позики від 20 серпня 2010 року шляхом повернення грошових коштів у розмірі 331392,60 грн., що є еквівалентом 42000,00 доларів США, протягом 30 (тридцяти) днів з моменту отримання позичальниками цієї вимоги про повернення боргу. 10 жовтня 2012 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожен окремо, отримали письмову вимогу позивача про повернення боргу, що підтверджується зворотними поштовим повідомлення про вручення цінного листа, однак в межах визначеного позивачем строку гроші не повернули, всі зусилля позивача вирішити питання в досудовому порядку виявились марними, тому позивач вимушений звернутись до суду з вимогою стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача основну суму боргу за Договором позики від 20 серпня 2010 року в розмірі 42000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 26 лютого 2015 року складає 1 260 420,00 грн., а також суму пені в розмірі 2 268 769,23 грн., суму 3% річних в розмірі 87 021,28 грн., які нараховані позивачем на підставі п.6 Договору позики, а всього загальна сума боргу складає 3 616 217, 86 грн., що є предметом позову.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористались.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 20 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі №1267. (а.с.49)

За умовами договору, ОСОБА_7, представник ОСОБА_1, передав у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 гроші в сумі 331 392,60 грн., що станом на 20 серпня 2010 року за офіційним курсом Національного Банку України (із розрахунку 12 долар США=7.8903 гривень) становить 42 000,00 доларів США, без нарахування відсотків від суми позики.

Згідно ч.2 ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України)

Виходячи з положень ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України)

При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 Цивільного кодексу України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не можу ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч.2 ст.58, ст.59 Цивільного процесуального кодексу України)

Аналізуючи укладений між сторонами договір позики від 20 серпня 2010 року, обсяг та зміст прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені договору позики відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погодились з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час підписання договору, про що зазначено у п.4 Договору позики, крім того, відповідачі, підписуючи договір підтвердили, що діють без будь-якого тиску та примусу, грошові кошти отриманні для особистих потреб.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідачів, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов'язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положень статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його викання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено у п.3 Договору позики, сторони за цим договором домовились про наступне:

а) поверненню підлягає сума виражена у гривнях і має відповідати сумі, що є еквівалентом 42000,00 доларів США за максимальним курсом продажу долару США комерційними банками України на день повернення позики.

б) строк повернення позики визначається моментом пред'явлення вимоги щодо її повернення Позикодавцем. Позика повинна бути повернена Позичальником протягом 30 днів від дня пред'явлення Позикодавцем вимоги про це. Днем пред'явлення вимоги вважається день отримання Позичальниками вимоги і відповідно наявності їх підписів на повідомленні про вручення рекомендованого листа. У випадку, якщо Позичальники відмовляються від отримання рекомендованого вручення, про що на повідомленні про вручення буде свідчити відмітка поштового відділення, то днем пред'явлення вимоги буде вважатись день відправлення (відмітка поштового штемпеля) цього повідомлення Позикодавцем.

Вимога про повернення суми позики направляється Позикодавцем рекомендованим листом (з описом вкладеного) з повідомленням про вручення за адресою проживання (реєстрації) Позичальників, вказаною у цьому Договорі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 01 жовтня 2012 року позивач, на виконання умов п.п. "б" п.3 Договору позики, направив на адресу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 письмову вимогу про виконання зобов'язань по договору позики від 20 серпня 2010 року шляхом повернення грошових коштів у розмірі 331392,60 грн., що є еквівалентом 42000,00 доларів США, протягом 30 (тридцяти) днів з моменту отримання позичальниками цієї вимоги про повернення боргу. (а.с.52,53)

10 жовтня 2012 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожен окремо, отримав письмову вимогу позивача про повернення боргу, що підтверджується зворотними поштовим повідомлення про вручення цінного листа (а.с.55, 55 зворот), однак направлена позивачем письмова вимога залишилась без належного реагування з боку відповідачів.

14 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру №142, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Генерала Ватутіна, буд.6-А, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та на підставі Договору іпотеки від 25 серпня 2010 року передана в іпотеку згідно Договору позики від 20 серпня 2010 року, за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири пропонувалось задовольнити вимоги ОСОБА_1 у розмірі 331392,60 грн. (а.с.54)

27 січня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Макаренко С.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП №35477810), на підставі п.1 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України про виконавче провадження", у зв'язку з надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання. (а.с.57).

Таким чином, судом встановлено, що на час звернення позивача з цим позовом до суду відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернули, в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України, відповідачі не заявляли вимог з приводу оспорювання договору позики.

Як передбачено у п.6 Договору позики, у разі прострочення Позичальниками повернення позики, згідно з п.3 цього Договору до зазначеного строку зобов'язуються сплатити суму боргу ( отриманих коштів у позику) з урахуванням пені у розмірі 1% від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання, та 3 (три)% річних від простроченої суми.

Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, серед іншого передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики.

Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору позики в частині несвоєчасного його виконання тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена ст.ст.625, 1050 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

В порядку ст.540 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема неподільності предмета зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як солідарних боржників, про стягнення заборгованість за Договором позики від 20 серпня 2010 року в розмірі 42000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 26 лютого 2015 року складає 1 260 420,00 грн., оскільки відповідачами не виконано договірні зобов'язання в частині повернення грошових коштів, будучи обізнаними про розгляд даного пору судом відповідачі не скористались правом подати письмові пояснення (заперечення) на позов та долучити докази, які мали підвередити належне виконання зобов'язань в частині повернення грошових коштів.

Зважаючи на встановлені обставини, які підтверджують неналежне виконання відповідачами договірних зобов'язань в частині повернення грошових коштів, суд вважає правомірним застосування до відповідачів заходів відповідальності, передбачених п. 6 Договору позики, а саме: нарахування пені в розмірі 613 076 грн. 31 коп. (331392,60 грн. (сума позики) х1%х180 (днів прострочення), яка розрахована позивачем за період 26 серпня 2014 року по 26 лютого 2015 року, та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 22 906 грн. 95 коп. (331392,60 грн. (сума позики) х3%х832(днів прострочення)/365), яка розрахована позивачем за період з 08 листопада 2012 року по 17 лютого 2015 року.

При проведенні розрахунків суд бере за основу суму боргу (отриманих відповідачами коштів у позику на дату укладання договору), тобто 331 392,60 грн., з якої саме проводиться розрахунок пені та 3% річних, що безпосередньо визначено у п.6 Договору позики, тому не вбачає підстав для проведення розрахунків в цій частині виходячи із суми боргу визначеного позивачем в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 26.02.2015 року, тобто 1 260 420,00 грн., оскільки ця сума визначена позивачем з дотримання вимог п.п. "а" п.3 Договору позики, та застосовується при визначені загальної суми боргу, яка підлягає поверненню відповідачами, а не для розрахунку штрафних санкцій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 20 серпня 2010 року в розмірі 42000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 26 лютого 2015 року складає 1 260 420,00 грн., пеню в розмірі 613 076 грн. 31 коп. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 22 906 грн. 95 коп., в іншій позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, виходячи із суми вимог майнового характеру, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн., тобто по 1827 грн. 00 коп. з кожного відповідача, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, та підтверджується залученим до справи оригіналом платіжного документа. (а.с.1)

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 20 серпня 2010 року в розмірі 42000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 26 лютого 2015 року складає 1 260 420,00 грн., пеню в розмірі 613 076 грн. 31 коп. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 22 906 грн. 95 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827 грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я