Провадження № 6/522/828/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Одесі подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2015 року Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, останнє місце проживання: м.Одеса, пр - т ШевченкаАДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання зобовязань за виконавчим написом від 26.02.2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1

Мотивує вимоги тим, що у відділі на виконані знаходиться виконавчий напис від 26.02.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ «Південий» заборгованості у сумі 43140,58 доларів США та 3035,27 гривень. В ході проведення виконавчих дій, а саме розшук рухомого та нерухомого майна боржника виявилися безрезультатними, за адресою, зазначеною у виконавчому документі двері не відчиняє, що підтверджується актом державного виконавця. Враховуючи викладене провести виконавчі дії не є можливим.

В поданні зазначено про розгляд питання про визнання обмеження виїзду за межі країни без участі державного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, перевіривши їх доказами, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Матеріалами справи встановлено, що 26.02.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ «Південий» заборгованості у сумі 43140,58 доларів США та 3035,27 гривень.

Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 04 березня 2015 року відкрито виконавче провадження.

Відповідно акту державного виконавця від 21.10.2015 року, станом на момент проведення перевірки в ході проведення виконавчих дій за адресою: м.Одеса, пр - т. ШевченкаАДРЕСА_1 боржника ОСОБА_2 не знайдено. Встановити фактичне місцезнаходження боржника неможливо.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2015 року накладено арешт на все майно.

Постановою від 16.03.2015 року зареєстровані за ОСОБА_2 автомобіль марки Тойота, модель Авенсис, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки Митсубиси, модель Аутлендер, реєстраційний номер НОМЕР_3 оголошено в розшук.

Отже, Боржник не здійснює дій щодо погашення заборгованості.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Однією з основних засад судочинства є обовязковість рішення суду (ст. 129 КУ)

Згідно ст. 11 Закону України «Про судоустрій», судове рішення, яким закінчується розгляд справи у суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, обєднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Невиконання судових рішень тягне передбачену законом відповідальність.

Примусове виконання судових рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови та порядок виконання рішень суддів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобовязаний вжити заходи щодо примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст. 5 Закону України)

Порядок здійснення права громадян України на виїзд в Україну, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або заперечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод громадян», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» є частиною національного законодавства, передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

При цьому, виконання будь якого рішення є невідємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конституції про захист прав людини та основних свобод.

п. 34 рішення Європейського суду з прав людини, ухваленому 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, може застосовуватись судами як джерело права: «суд знову наголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень».

Статтею 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Отже, наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що є одним із заходів забезпечення виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 15, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задовольнити.

Встановити тимчасове обмеження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, останнє місце проживання: м.Одеса, пр - т ШевченкаАДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань за виконавчим написом від 26.02.2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста ОСОБА_1, шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення сторонами у справі.

Суддя

Приморського районного

суду міста ОСОБА_1 ОСОБА_4