Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/794/13-ц

09 листопада 2015 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Битківського Л.М.

секретар Дякун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту від імені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (помер 06.01.2013 року), який посвідчений за його життя 25.08.2009 року секретарем виконкому Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, на користь відповідачки ОСОБА_2.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що являється сином ОСОБА_4 і спадкоємцем за законом першої черги. Після смерті батька звернувся з заявою про прийняття спадщини і виявив наявність заповіту, складеного 25.08.2009 року від імені батька на користь онуки ОСОБА_2 Ознайомившись з заповітом вважає, що підпис у заповіті від імені спадкодавця вчинений не батьком, а іншою особою. Хоча допускає можливість, що заповіт був підписаний під тиском колишньої невістки ОСОБА_3 Крім того, вважає, що на час посвідчення заповіту і до смерті батько страждав захворюваннями, які позбавляли його здатності повноцінно розуміти свої дії та керувати ними. ОСОБА_4В в жовтні 2008 року внаслідок отруєння сурогатами алкоголю переніс мозкову кому, лікувався в стаціонарі Богородчанської ЦРЛ, мав епілепсію. Крім того, зловживав алкоголем. В грудні 2012 року у нього діагностовано енцифалопатію 3 ст. з стійким цефалогічним та амнестичним синдромом. За життя батько недоброзичливо ставився до родини відповідачки, тому, на його думку, з власної волі не міг би посвідчити такий заповіт. Просив визнати оскаржений заповіт недійсним.

Відповідачка ОСОБА_2, та її представники заявлений позов не визнали. Вказали, що відповідачка є онукою покійного і донькою його молодшого сина ОСОБА_5 Протягом 1999-2002 року сімя відповідачки жила у господарстві ОСОБА_4 у с.Глибівка Богородчанського району. Після розірвання шлюбних стосунків ОСОБА_3 з ОСОБА_5 їх донька ОСОБА_2 разом з матірю проживали у ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4 також перебрався проживати до с.Космач, оскільки протягом 5 років проживав у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_6 В 2009 році він звернувся до ОСОБА_3 з проханням провести в його будинку у с.Глибівка ремонтні роботи, оскільки повернувся туди жити. Тоді ж у сільській раді в с.Глибівка посвідчив заповіт на користь онуки, до якої ставився з особливою прихильністю. Вважають, що волевиявлення ОСОБА_4 пр. посвідченні заповіту було вільним, жодних проблем із здатністю усвідомлювати свої дії на час посвідчення заповіту у нього не було. ОСОБА_4 за життя був цілком адекватною та психічно здоровою людиною.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно ч.2,3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що від імені ОСОБА_4, який помер 05.01.2013 року секретарем Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області ОСОБА_7 25.08.2009 року посвідчений заповіт. Відповідно до змісту заповіту усе своє майно ОСОБА_4 заповіла своїй онуці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідно до оглянутого в судовому засіданні заповіту, текст правочину заповідачем підписано власноручно.

Допитана як свідок ОСОБА_7 пояснила, зо з 2006 року працювала секретарем Глибівської сільської ради і серпні 2009 року у приміщенні сільської ради за зверненям ОСОБА_4 посвідчувала заповіт на користь онуки. Волевиявлення ОСОБА_4 було цілком чітким і однозначним, підпис виконаний ним власноручно, при посвідченні заповіту ніяких сумнівів у дієздатності ОСОБА_4 у неї не виникало.

Допитані як свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які були односельчанами ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що останній був освіченою і адекватною людиною, психічних розладів не мав, хоч періодично зловживав спиртними напоями. Про посвідчення заповіту їм не розповідав.

Свідок ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що за життя ОСОБА_4 нарікав на синів, які залишили його без догляду і відчужили квартиру в Богородчанах, а тому розмірковував над тим, щоб залишити будинок колишній невістці.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №82 від 26.06.2015 року ОСОБА_4, який помер 05.01.2013 року за життя страждав психічними розладами деменцією змішаного ґенезу (алкогольного, атеросклеротичного), що спостерігалось з 07.11.2012 року з часу його поступлення на лікування до Богородчанської ЦРЛ з діагнозом дисциркуляторна енцифалопатія ІІ-ІІІ ст.. з вестибулярним та амнестичним синдромом. Органічний розлад особистості та поведінки з вираженим психоорганічним синдромом діагностовано після госпіталізації до стаціонару ОПНЛ №3 з 19.11.2013 року. Станом на час посвідчення заповіту 25.08.2009 року даних про наявність у ОСОБА_4 психоорганічних розладів немає. За медичною документацією в жовтні 2008 року підекспертний внаслідок отруєння сурогатами алкоголю лікувався в реанімаційному відділенні з діагнозом «гостре отруєння сурогатами алкоголю. мозкова кома. Загальне переохолодження». Однак ознак цементного та амнестичного синдрому не спостерігалось.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стороною позивача не подано суду жодного переконливого доказу на підтвердження того, що оскаржуваний заповіт ОСОБА_4 не відповідав його волі чи волевиявлення його не було вільним. Також судом не здобуто жодного доказу на підтвердження заявленого в позові припущення про те, що на момент вчинення правочину ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг ними керувати. Навпаки, уклад та спосіб життя ОСОБА_4, про який суду ствердили сторони, дає підстав вважати, що він був адекватною людиною.

Тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-франківської області про визнання недійсним заповіту вчиненого ОСОБА_4, що посвідчений 25.08.2009 року секретарем виконкому Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя Битківський Л.М.