Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2864/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

15.12.2015 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Суржика М.М., Суровицької Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Кравченко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 жовтня 2000 року, реєстраційний №3138, вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1, та у 2002 році тимчасово виїхала до Італії, а коли у 2007 році повернулася з Італії, їй стало відомо, що її колишній чоловік - ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до неї про визнання права власності на вказану вище квартиру та заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2006 року його позов було задоволено, визнано за ним право власності на зазначену квартиру. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 липня 2007 року зазначене заочне рішення було скасовано та справу призначено до судового розгляду, за наслідками якого 07 липня 2008 року було винесено рішення, яке в подальшому було скасоване ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2008 року, а справу направлено на новий розгляд, за наслідками розгляду якого ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2009 року, яка набрала законної сили, провадження у справі було закрито. Позивач також зазначила, що в зазначений період часу, а саме 25 грудня 2006 року між її колишнім чоловіком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири, реєстраційний №3844, за яким ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 придбала вказану вище квартиру. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2013 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 25 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Після перегляду вказаного рішення у порядку касаційного провадження в цій частині рішення залишилося без змін. Крім того, позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, при цьому спадкоємцем першої черги за законом після її смерті є її донька - ОСОБА_3, яка 12 червня 2013 року отримала на своєї ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на вказану вище квартиру. В подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 07 серпня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О. за реєстраційним №995.

З огляду на викладене, позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 є недійсним, а квартира АДРЕСА_1 має бути витребувана з чужого незаконного володіння та повернута у її власність з тих підстав, що свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_3 на вказану вище квартиру було видано 12 червня 2013 року, тобто вже після ухвалення 11 квітня 2013 року апеляційним судом Кіровоградської області рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, при цьому, відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю, тим самим, на час отримання відповідачем ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 не входила квартира АДРЕСА_1. Крім того, оскільки, рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2013 року встановлено факт, що квартира АДРЕСА_1 вибула з її (позивача) володіння не з її волі, то у випадку визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, вона має право вимагати від ОСОБА_4 повернення з володіння останньої на її (позивача) користь квартири АДРЕСА_1, та визнання за нею (позивачем) права власності на зазначену квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 червня 2013 року, видане Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою №1, зареєстровано в реєстрі за №1-246, на ім'я ОСОБА_3 на квартиру під номером АДРЕСА_1. Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_4, та повернуто її у власність ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 655 грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 655 грн. 40 коп.

Не погодившись із рішенням суду, в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення яким в позові відмовити.

Зокрема, ОСОБА_3 зазначила, що рішенням суду порушуються права ОСОБА_5 - колишнього чоловіка позивача, якого не було залучено до участі у розгляді справи, інтереси якого вона представляє.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, а представники позивача заперечили проти них і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі договору купівлі - продажу від 24 жовтня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І., який зареєстровано в реєстрі за № 3138, позивач ОСОБА_5 набула права власності на квартиру АДРЕСА_1. 25 грудня 2006 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І., зареєстрованого в реєстрі за №3844, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 придбала зазначену квартиру АДРЕСА_1, яка належала Продавцю на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13 грудня 2006 року по справі 2-3266/06, яке ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03 липня 2007 року було скасовано. Ухвалене у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 07 липня 2008 року, після перегляду заочного рішення, було скасовано ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2008 року, а справу направлено на новий розгляд, при якому ухвалою Ленінського районного суду м.Кіроворгада від 27 травня 2009 року, яка набрала законної сили, провадження по справі було закрито. Рішенням колегії суддів судової палати апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2013 року було задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_10 до ОСОБА_5, ОСОБА_11, третя особа-служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25 грудня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №3844. Скасована державна реєстрація права власності за ОСОБА_6 на зазначену квартиру. Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_11 та повернуто її у власність ОСОБА_2, визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 вересня 2013 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про витребування квартири АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_11 та повернення її у власність ОСОБА_2 скасовано, в іншій частині рішення залишено без змін.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, актовий запис в Книзі реєстрації смертей за №1814. Відповідно до інформації Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 від 01 липня 2015 року вих.№774/01-09 за даними Спадкового реєстру (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №40712295 від 19.06.2015 року), після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, була заведена спадкова справа за №472/2010 від 17 листопада 2010 року. З фотокопії спадкової справи №472/2010 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом від 17.11.2010 року, яка зареєстрована за №1084 звернулася ОСОБА_11, яка є донькою ОСОБА_6

Крім того, 25 січня 2011 року ОСОБА_3 звернулася з заявою за вх.№30 про видачу свідоцтва про право на спадщину, яке складається з нежилого приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та 25 січня 2011 року ОСОБА_11 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з нежилого приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, зареєстровано в реєстрі за №1-29.

Судом також встановлено, що 19 грудня 2012 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_12, актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів за №910 від 19 грудня 2012 року, змінивши прізвище після реєстрації шлюбу зі «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».

Крім того, ОСОБА_12, який представляє інтереси ОСОБА_3, на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 10 червня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за №498, 12 червня 2013 року звернувся з заявою, яка зареєстрована під №418, про видачу свідоцтва на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 та складається з квартири АДРЕСА_1. 12 червня 2013 року Першою державною нотаріальною конторою у м.Кіровограді ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видане зазначене свідоцтво, складається з квартири під номером АДРЕСА_1

В подальшому, 07 серпня 2013 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О., зареєстровано в реєстрі за №995, продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16 жовтня 2013 року проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на зазначену вище квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності №2036029.

Із апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_3. звернулась до апеляційного суду із апеляційною скаргою, як представник ОСОБА_5, інтереси якого вона представляє за дорученням, який до участі у справі не залучався, однак права якого порушені рішенням суду яке оскаржується. А саме, ОСОБА_3. вважає, що суд не звернув уваги на те, що спірну квартиру ОСОБА_2 було придбано у той час коли позивач перебувала у шлюбі із ОСОБА_5, а отже квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а визнаючи за позивачем права власності на всю квартиру суд порушив право власності її довірителя на частку спірної квартири. Тобто судом не застосовано положення ст. 60 СК України.

Із зазначеною ОСОБА_3 позицією колегія суддів не погоджується зважаючи на наступне.

Згідно ст. 60 СК України, на яку посилається ОСОБА_3 майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Однак, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1)час набуття такого майна;

2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3)мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2333цс15.

Після придбання ОСОБА_2 24 жовтня 2000 року спірної квартири, право власності на дану квартиру було зареєстровано за нею, особисто.

Як зазначалось вище позивач раніше звертався до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на квартиру, однак провадження по цивільній справі за вказаним позовом ухвалою Ленінського районного суду м.Кіроворгада від 27 травня 2009 року, яка набрала законної сили, було закрито.

Отже, враховуючи відсутність у суду підстав вважати ОСОБА_5 співвласником спірної квартири, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності у ОСОБА_3 підстав для твердження, що рішенням суду порушуються права ОСОБА_5, як співвласника квартири.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами і правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Кіселик С.А.

Судді: Суржик М.М.

Суровицька Л.В.