АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 2110/3984/12 Головуючий в 1 інстанції: Заболотний В.М. Номер провадження 22ц/791/1772/15 Доповідач Іванова І.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Іванової І.П.

суддів: Кузнєцової О.А.,Полікарпової О.М.,

при секретарі Яковенку В.І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 10 жовтня 2012 року

по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Херсонської міської ради, ОСОБА_8 про розподіл майна, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вони та відповідачі є співвласниками житлового будинку з відповідними частками господарчих споруд та частин земельних ділянок розташованих за адресою: м.Херсон, вул. Ливарна,№ 39. Оскільки, вони не можуть знайти порозуміння з відповідачами стосовно користування та розпорядження належними їм частками у спільному майні, позивачі просили провести реальний розподіл домоволодіння, господарських споруд та земельної ділянки, що розташовані за адресою: м.Херсон вул.Ливарна, №39, та визнати право власності на їх частку у спільній частковій власності.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 10 жовтня 2012 року позов задоволено.Виділено у спільну часткову власність ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у рівних частках та визнано за ними право спільної часткової власності на частину домоволодіння, що складається з: частини житлового будинку літ. «А» загальною площею 73,2кв.м. житловою площею 30,53кв.м. у складі приміщення 1 - житлова кімната загальною площею 20,3кв.м.; приміщення 2 -житлова кімната загальною площею 10,3кв.м.; приміщення 3 -кухня загальною площею 8,8кв.м.; приміщення 4 -допоміжне приміщення загальною площею 4,4кв.м.; приміщення 5 -поєднаний санвузол загальною площею 3,1кв.м.; приміщення 6 -кухня загальною площею 7,4кв.м.; приміщення 7 -коридор загальною площею 8,2кв.м. з підвалом розмірами 1,23 х 2,40; приміщення 8 - топочна загальною площею 2,7кв.м.; приміщення 9 -кладова загальною площею 5,0кв.м.; сарай літ. «Б» загальною площею 16,7кв.м.; дворова убиральня загальною площею 2,6кв.м.; хвіртка №2; 1/3 воріт №1; 1/3 водопроводу №3; 1/3 огорожі №4, що розташоване за адресою: м.Херсон вул.Ливарна, № 39 та складає 50/100 частин від загальної площі всього домоволодіння.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянти вказують, що вони є наймачами квартири АДРЕСА_1. Своїм рішенням суд фактично змінив статус житлового будинку, який є багатоквартирним будинком. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, та покласти понесені ними судові витрати на позивачів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачам згідно свідоцтва про право власності належить квартира №2, розташована за адресою м.Херсон вул.Ливарна, 39. 15 грудня 2009 року рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради вищевказана квартира була знята з балансу Херсонської міської ради. Власником квартири №1 у зазначеному будинку є Херсонська міська рада. Власником квартири №3 є ОСОБА_8 Позивачі та відповідачі стали співвласниками житлового будинку №39 по вул. Ливарній у м.Херсоні з відповідними частками господарських споруд та частин земельних ділянок, на яких вони розташовані

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності незявившихся осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи.

Заслухавши доповідача, представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного зясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Звертаючись з позовом до суду, позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_5 просили провести реальний розподіл домоволодіння, господарських споруд та земельної частки по вул.Ливарній 39 у м.Херсоні, що з відповідачами не находять спільної мови згідно розпорядження спільним майном.

Однак, в обґрунтування того, що вони володіють домоволодінням, що з відповідачами є спільне майно доказів не надали.

Хоча ст..60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 ЦПК України цього Кодексу.

З технічного паспорту (а.с.6-10), свідоцтва про право власності (а.с.4) вбачається, що позивачі є власниками тільки квартири АДРЕСА_2. Підтвердження того, що вони та інші мешканці будинку володіють господарськими спорудами та частками земельної ділянки у визначений законом спосіб надано не було. Тому суд першої інстанції безпідставно вказав у рішенні, що позивачі з відповідачами стали співвласниками житлового будинку з відповідними частками господарських споруд та частин земельних ділянок, на яких вони розташовані.

Згідно ч.1ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.3ст.355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 11 його постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.02.2009 року, у мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Між тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених норм закону не врахував.

В порушення ст..10 ЦПК України суд не прийняв мір для повного та всебічного зясування обставин справи. Справа розглянута за відсутністю сторін. Квартира АДРЕСА_3 хоча і належить Херсонської міської раді, однак вона знаходиться у постійному користуванні сімї ОСОБА_3, про що свідчить довідка, долучена до матеріалів справи під час розгляду апеляційної скарги. Своїм рішенням суд фактично вирішив і розподіл квартири, в якій проживає сімя ОСОБА_3.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи, яку суд призначав за клопотанням позивачів, вбачається, що будинок одноповерховий і до нього були зроблені добудови. Згідно свідоцтва про право власності сімї ОСОБА_5 на квартиру, загальна її площа складає 46,6 кв.м, суд своїм рішенням виділив позивачам частину домоволодіння загальною площею 73,2 кв.м, вказавши, що їм належить половина всього домоволодіння.

Таким чином, суд вийшов за межі своїх повноважень, визнавши право власності на новостворене будівництво.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008р. №923 затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів.

Законами України Про містобудування, Про архітектурну діяльність та Про планування та забудову територій передбачено порядок здійснення будівництва обєктів нерухомості, згідно яких при будівництві висновок відповідних органів архітектури та будівництва є обовязковим.

ОСОБА_5, виходячи зі змісту частин 1,2 ст.331 ЦК України, ч.1 ст.182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття обєкта новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на цей обєкт не виникає, а визнання права власності на такий обєкт нерухомого майна в судовому порядку не передбачено.

При таких обставинах позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Херсонської міської ради, ОСОБА_8 про розподіл майна задоволенню не підлягає.

Неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права є підставами відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись, ст.ст. 182, 328, 331, 355 ЦК України, п.2ч.1ст.307, п.п.1-3 ч.1ст.309,ч.2ст.314,ст..316 УПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 10 жовтня 2012 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Херсонської міської ради, ОСОБА_8 про розподіл майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :