Справа № 510/1283/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2015 Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні без її участі.

Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: оригінал свідоцтва про шлюб сторін; копія перекладу свідоцтва про шлюб сторін; копія посвідки на постійне проживання ОСОБА_3; копія свідоцтва про народження доньки Ніколети та копія його перекладу, копія свідоцтва про народження доньки ОСОБА_4 та копія його перекладу; копія виконавчого листа; копія довідки від 22.06.2015 р.;

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить розірвати шлюб із відповідачкою ОСОБА_2, громадянкою Р. Молдова, зареєстрований 22.06.1996 р., свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З цього приводу позивач стверджує, що на протязі останніх років має тимчасову виїзну роботу на території Російської Федерації. Так, з огляду на трудову діяльність в іншій країн, та з урахуванням всіх обставин, таких як відстань, час, дотримання міграційних вимог, позивач проводив дома менше часу ніж на роботі за кордоном. Починаючи з 2010 року у подружжя стали виникати розбіжності щодо подальшого сумісного проживання, збереження сім'ї як такої, було втрачено почуття поваги та розуміння один до одного, та як наслідок, на час перебування позивача вдома були постійні сварки. В грудні 2014 року позивачу стало відомо, що його дружина покинула їх будинок в АДРЕСА_1, де вони разом із дітьми проживали однією сім'єю та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою № 1149 від 22.06.2015 року. У лютому 2015 року позивач, перебуваючи за місцем своєї трудової діяльності на території РФ, дізнався про рішення Ренійського районного суду п справі № 510/2177/14-ц та виконавчий лист, згідно якого позивач повинен сплачувати аліменти на користь своєї дружини на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 Від вказаного шлюбу у сторін народилися двоє дітей: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., та неповнолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., які мешкають із матір'ю. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, вже тривалий час проживають окремо. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не надали. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачкою носить суто формальний характер, позивач наполягає на його розірванні.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу.

Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим

прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В ході попереднього розгляду справи відповідачка надала заяву, якою просила після розірвання шлюбу із відповідачем залишити за нею прізвище - «ОСОБА_2». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги відповідачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу.

У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (тривале знаходження неповнолітньої дитини із матір'ю з моменту фактичного розпаду сім'ї, окреме мешкання сторін, тощо), суд визначає місце проживання доньки ОСОБА_4 - разом із матір'ю.

Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 51, 56, 110-112, 113, 114 Сімейного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 22.06.1996 року відділом ЗАЦСу Ботаніка, м. Кишинів Р. Молдова, актовий запис № 445, що мають одну неповнолітню дитину, - розірвати.

Після розірвання шлюбу за ОСОБА_2 залишити її шлюбне прізвище - «ОСОБА_2».

У зв'язку із обставинами, що склалися на момент розірвання шлюбу, суд визначає, що неповнолітня дитина - донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - залишається проживати із матір'ю - ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Суддя В.І. Дудник