Справа № 314/152/15-ц Провадження № 2/314/219/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2015 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Надворної О.С., .,

при секретарі - Якубовській Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_1 та прохав стягнути на свою користь заборгованість з орендної плати в розмірі 51800 грн. за користування відповідачем належною йому земельною ділянкою згідно умов договору оренди, укладеного між ними 07.08.2004 року.

В свою чергу ПП ОСОБА_1, заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_2, подав зустрічний позов, в якому заявив вимогу про стягнення з останнього безпідставно набутого майна грошових коштів в сумі 3450 грн., зазначаючи, що саме цю суму він переплатив ОСОБА_2 при виплаті орендної плати за вищевказаним договором оренди.

Ухвалою суду від 03.04.2015 роки обидва позови спочатку були обєднані в одне провадження.

Проте, 10.08.2015 року Вільнянський районний суд Запорізької області постановив ухвалу, якою позов ОСОБА_2 на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України був залишений без розгляду.

Таким чином, предметом розгляду є позов ПП ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 безпідставно набутого майна грошових коштів в сумі 3450 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ПП ОСОБА_1 в своєму позові зазначає, що 07.08.2004 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки № 1, строк дії якого сплинув в 2014 році. Згідно умов укладеного договору розмір орендної плати становив 1070,00 грн. за рік , і підлягала оплаті орендодавцю в натуральній формі на вказану суму (п.4.1 договору). Згідно номенклатури, яка є невідємною частиною договору, сторони передбачили, що за взаємною згодою орендар у рахунок орендної плати може виділяти орендодавцю іншу сільськогосподарську продукцію і робити інші послуги в межах загальної суми орендної плати.

ПП ОСОБА_1 в своїй заяві зазначає, що загальна сума виплат орендної плати, яку отримав ОСОБА_2 за договором оренди за період 2010-2014 років, становить 8 800 грн. А виходячи з умов договору, ОСОБА_2 повинен був отримати орендну плату за той самий період у розмірі 5350,00 грн. (1070,00 грн. х 5 років). Тобто, різниця між вищезазначеними сумами у розмірі 3450,00 грн., за ствердженням ПП Антонова, була отримана ОСОБА_2 поза межами умов договору та, відповідно, є безпідставно набутим майном. Отже, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, ПП Антонов прохає суд задовольнити його вимоги та стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуте майно грошові кошти в сумі 3450 грн.,

В судове засідання ПП ОСОБА_1 не зявився, його представник - адвокат ОСОБА_3 подав суду заяву, в якій зазначив, що наполягає на заявлених вимогах, прохає суд позов задовольнити, справу розглянути без участі позивача та за своєю відсутністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, при цьому подав суду заяву, в якій зазначив, що заявлені до нього позовні вимоги не визнає і прохає суд відмовити в задоволенні позову ПП ОСОБА_1

Отже, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 024459, виданого Вільнянською районною державною адміністрацією 22.07.2004 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,9810 га, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (а.с.7).

07 серпня 2004 року між ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки № 1, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове користування вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Договір оренди земельної ділянки укладено строком на 10 років до 07 серпня 2014 року.

Згідно п.4.3 вказаного договору, орендна плата вноситься орендодавцю один раз на рік до 01 грудня поточного року незалежно від форми орендної плати.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем, складає 1070 грн. в рік, та підлягає оплаті орендодавцю в натуральній формі на вказану суму згідно з номенклатурою, яка включає кількість та вартість продукції, яка поставляється орендодавцю в рахунок орендної плати, та яка є невідємною частиною цього договору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ПП ОСОБА_1 в позові зазначає, що ОСОБА_2 в період 2010-2014 роки отримав від нього в якості орендної плати:

- за 2010 рік 2000 кг зерна пшениці, вартість якої згідно номенклатури складає 1200 грн.,

- за 2011 рік 2000 кг зерна пшениці, вартість якої згідно номенклатури складає 1200 грн.,

- за 2012 рік 2000 кг зерна пшениці, вартість якої згідно номенклатури складає 1200 грн.,

- за 2013 рік 2000 кг зерна пшениці, вартість якої згідно номенклатури складає 1200 грн.,

- за 2014 рік грошові кошти в сумі 4000 грн.

Таким чином, за розрахунками ПП ОСОБА_1, орендодавець ОСОБА_2 за період 2010 - 2014 роки фактично отримав орендну плату на загальну суму 8800 грн.

На підтвердження вказаних обставин ПП ОСОБА_1 надав суду копії відомостей, які долучені до матеріалів справи (а.с.30-34).

В той же час згідно зробленого ПП ОСОБА_1 розрахунку за вказаний період ОСОБА_2 повинен був отримати за умовами укладеного договору орендну плату в меншому розмірі, а саме 5350 грн. (1070 грн. Х 5 років).

Тобто, за ствердженням позивача, різниця між фактично отриманою ОСОБА_2 орендною платою (на загальну суму 8800 грн. ) та розміром орендної плати, яку остання повинна була отримати за умовами укладеного договору оренди ( на загальну суму 5350 грн.), становить - 3450 грн. Отже, ПП ОСОБА_1 вважає, що ця різниця в розмірі 3450 грн. є безпідставно набутим майном, і вказана сума на підставі ст. 1212 ЦК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на його користь.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами щодо повернення безпідставно набутого майна фактично стосується виконання умов договору оренди земельної ділянки № 1 від 07.08.2004 роки.

Проте згідно з правової позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України у справі № 6-122цс-14 від 24.09.2014 року, - стаття 1212 ЦК України застосовується лише у випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх договірних підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно потерпілому.

Постанова Верховного суду України у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для суддів, які вирішують спори із застосуванням вказаної норми матеріального права

Отже, враховуючи, що спір між сторонами виник з договірних правовідносин, і ці обставини згідно з правової позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України у справі № 6-122цс-14 від 24.09.2014 року, виключають можливість застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України, - суд дійшов висновку, що заявлені ПП ОСОБА_1 позовні вимоги є необґрунтованими, і тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову приватного підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.С.Надворна

11.09.2015