Номер провадження: 22-ц/785/5333/15
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Комаровської Н.В.

з участю секретаря Книгиницького О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 квітня 2015 року,

встановила:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що в лютому-квітні 2014 року вона, як адвокат, на підставі договору про надання послуг від 8 лютого 2014 року та довіреності представляла в судах інтереси ОСОБА_3, за що отримала гонорар в сумі 5 000 грн. За результатами виконаних послуг був складений акт виконаних робіт від 25 квітня 2014 року.

Однак ОСОБА_3 звернулася зі скаргами до прокуратури м.Іллічівську Одеської області, Іллічівського міського суду Одеської області, Одеського окружного адміністративного суду м.Одеси та Національної асоціації адвокатів України, в яких виклала неправдиву інформацію, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачки, а саме «что касается ОСОБА_2, то она, как я лично считаю, не адвокат а «кидала», которая работает по наводке и в сговоре с ОСОБА_4».

Позивачка просила:

- визнати зазначену інформацію недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію;

- зобов'язати відповідачку спростувати цю інформацію шляхом подачі письмового спростування до прокуратури м.Іллічівську Одеської області, Іллічівського міського суду Одеської області, Одеського окружного адміністративного суду м.Одеси та Національної асоціації адвокатів України;

- стягнути з відповідачки на користь позивачки моральну шкоду в сумі 68 402,88 грн.

Відповідачка позов не визнала.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 квітня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена інформація не містить конкретних фактичних даних, а містить оціночні судження та припущення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на законі та підтверджується матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що в лютому-квітні 2014 року ОСОБА_2, як адвокат, на підставі договору про надання послуг від 8 лютого 2014 року надавала правову допомогу ОСОБА_4, яка на підставі довіреності представляла в судах інтереси ОСОБА_3 За виконання зазначених послуг ОСОБА_2. отримала гонорар в сумі 5 000 грн., а за результатами виконаних послуг був складений акт виконаних робіт від 25 квітня 2014 року.

20 травня 2014 року ОСОБА_3 звернулася зі скаргами до прокуратури м.Іллічівську Одеської області, Іллічівського міського суду Одеської області, Одеського окружного адміністративного суду м.Одеси та Національної асоціації адвокатів України, в яких зазначила в відношенні ОСОБА_2 наступне: «что касается ОСОБА_2, то она, как я лично считаю, не адвокат а «кидала», которая работает по наводке и в сговоре с ОСОБА_4».

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що такі словосполучення як «не адвокат, а «кидала», «работает по наводке и в сговоре с ОСОБА_4» є оціночним ставленням автора до особи та дій позивача. Застосування автором такого словосполучення як «я лично считаю» свідчить про припущення автора відносно поведінки позивача та подій, та не може вважатися висловлюванням фактичних даних із зазначенням конкретних обставин.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частина 2 цієї статті встановлює що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідні роз»яснення містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»: вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував статтю 30 Закону України "Про інформацію" та зробив обґрунтований висновок про те, що спірна інформація містить оціночні судження та припущення.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди на підставі ч.1 ст.1167 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги про неналежну оцінку судом висновку судово-психологічної експертизи. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав повну всебічну та об»єктивну оцінку всім доказам по справі, в тому числі висновку зазначеної експертизи, та результати цієї оцінки відобразив в своєму рішенні згідно з ч.4 ст.212 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення з позивачки витрат на правову допомогу, які понесла відповідачка. При стягненні зазначених витрат суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-УІ відшкодування витрат на правову допомогу обмежується 40 відсотками встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. З розрахунку виконаних робіт вбачається, що зазначені витрати розраховані за участь адвоката у судових засіданнях, що відповідає журналам судових засідань(а.с.135), та не перевищує 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі у судовому засіданні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко

Н.В.Комаровська