Справа № 310/9238/14-ц
09 липня 2015 року м.Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд Запорізької області
у складі: головуючого - судді Пустовіт З.П.
при секретарі: Гоноболіній О.І.
з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу,
У судовому засіданні представник позивача за довіреністю та сам позивач підтримали останній уточнений позов із зазначених у ньому підстав та просили задовольнити, але просили стягнути пряму суму боргу в гривневому еквіваленті за курсом НБУ, який на день розгляду справи складає 21,97 грн. за 1 долар США та 3% річних від простроченої суми, проте власного розрахунку вони наразі не мають, бо не встигли розрахувати. Позивач при цьому додатково пояснив, що у вересні 2013 року до нього підійшов ОСОБА_4М, який повідомив, що їм стало відомо про продаж належного ОСОБА_3 гаражу по вул. Комунарів 66-б, який бажає придбати його дружина Демидко. На час подання оголошення про продаж у нього вже були готові всі правовстановлюючі документи, технічна документація на гараж та проектна документація на підведення води, каналізації. Згідно попереднього договору основний договір купівлі-продажу мав бути укладений 20.12.2013 року. Оскільки до нього підходив інший покупець, то ОСОБА_4 запропонував дати завдаток в розмірі 7850 доларів США і попросив написати про їх отримання дві розписки: на 5000,00 доларів США та на 2850 доларів США, пояснивши це тим, що вони з дружиною не розписані, тому 5000,00 доларів США це її особисті кошти, а 2850 доларів США ОСОБА_4. Коли позивач підписав принесені ОСОБА_4 екземпляри попереднього договору, то останній тут же попросив його надати ці ж самі кошти в розмірі 2850 доларів США йому в борг, пояснивши, що йому не вистачає розрахуватися з якимись робітниками. Це відбувалося 29 листопада 2013 року у позивача вдома. Коли ОСОБА_4 написав розписку, то він зробив йому зауваження, що в розписці було вказано, що ці кошти на виготовлення проектно-кошторисної документації, на що ОСОБА_4 пояснив, що він це зробив для того, щоб Демидко не заперечувала та не знала про борг. А коли позивач зауважив, що в розписці відсутня і дата повернення коштів, то ОСОБА_4, вже стоячи, іншою ручкою дописав, що він зобовязується повернути до 31 грудня 2013 року. Задовго до дати укладення основного договору вони разом були у приватного нотаріуса Градової, яка подивилася його документи на гараж, а коли прийшли другий раз, то ОСОБА_4 попросив відстрочку платежу, але він не погодився. Потім йому почали надходити смс-повідомлення на телефон, щоб він повернув кошти назад. За рішенням суду, постановленому у 2014 року, з нього на користь ОСОБА_5 була стягнута вся сума завдатку - більше 95 тис. грн., які він повністю сплатив.
Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялися за фактичним місцем проживання та за місцем реєстрації, проте конверти повернулися до суду за закінченням терміну зберігання, що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про розгляд справи, тому суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів в заочному порядку за згодою позивача.
Судом встановлено, що 29 листопада 2013 року відповідач ОСОБА_4 видав ОСОБА_3 розписку про те, що отримав від нього суму коштів в розмірі 2850 доларів США., строк повернення в якій зазначено 31 грудня 2013 року.
Отже строк повернення коштів за договором позики від 29.11.2013 року настав 31.12.2013 року, проте свої зобовязання відповідач не виконав до теперішнього часу, що підтверджується наявністю у позивача боргової розписки, яка судом долучена до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, за яким відповідач взяв на себе обов'язок повернути позивачу позику.
Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом.
Відповідач ОСОБА_4, будучи присутнім у судовому засіданні від 10.03.2015 року, заперечував проти задоволення позову, оголосивши суду письмові заперечення (а.с.90), в теперішнє судове засідання не зявився, незважаючи на неодноразові виклики його до суду для відібрання експериментальних зразків почерку, необхідних для призначення почеркознавчої експертизи. В запереченнях послався на те, що ніякого договору позики з ОСОБА_3 він не укладав і коштів в борг не отримував. Надана позивачем розписка не є борговою, оскільки із її змісту слідує, що сума коштів в розмірі 2850 доларів США нібито отримана ним, є вартістю виготовлення технічної документації по вводу газу, каналізації, водопроводу в приміщення гаража по вул. Комунарів, 66-б в м.Бердянську, а не отримана ним в борг. Більше всього ця розписка підпадає під договір про надання послуг. Другий абзац розписки, який. на думку позивача, містить зобовязання повернути кошти до 31 грудня 2013 року, явно написана іншим почерком, в інший час, розмір літер і їх колір інший, ніж в першому абзаці. А крім цього, із самого змісту розписки незрозуміло, що він повинен повернути позивачу: кошти чи технічні документи на гараж. Ніяких вимог по поверненню коштів позивач до нього не предявляв, а сума боргу розрахована не за курсом НБУ, а за комерційним курсом купівлі-продажу іноземної валюти до гривні, який визначив головний банк ПАТ КБ «Приватбанк», що є неправильним. Обставини, викладені позивачем в позові, не відповідають дійсності, є надуманими, просив відмовити в позові.
Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні 10.03.2015 року визнав, що розписку писав він власноруч, крім останнього речення в ній про зобовязання повернути до 31 грудня 2013 року. Обіцяв суду при цьому у підтвердження проведеної ним роботи надати технічні документи на гараж, які він виготовляв і де він вказаний як замовник, проте в подальшому жодного разу більше не зявився до суду.
Свідок ОСОБА_6 дав у судовому засіданні свідчення, що йому відомо те, що ОСОБА_4 з дружиною збиралися купувати гараж по вул. Комунарів, 66-б, надавав передоплату та почав проводити підготовчі роботи, оскільки в приміщенні не було води, газу, електропостачання та паралельно займався ремонтними роботами. Він бачив, що на вулиці розбивали траншею під водопровід і каналізацію приблизно у лютому 2014 року, привезли кільце під колодязь. Не заперечував факту, що був присутнім на зустрічі в кафе місяць тому, де ОСОБА_3 говорив, що потрібно відняти від загальної суми завдатку суму боргу ОСОБА_4, але він не розумів зміст цієї зустрічі, бо вже було рішення суду про повернення всієї завдатку і ці кошти були потрачені на його ж, ОСОБА_3, гараж. На цій зустрічі ОСОБА_4 підтвердив, що розписку написав він.
Суд при цьому, аналізуючи показання свідка ОСОБА_6, вважає, що вони достеменно підтверджують факт написання саме відповідачем ОСОБА_4 боргової розписки про отримання ним від ОСОБА_3 2850 доларів США строком до 31.12.2013 року.
Посилання відповідача в своїх запереченнях на те, що за своїм змістом ця розписка не є борговою, бо в ній йде мова про отримання коштів на виготовлення технічної документації по вводу газа, каналізації, водопроводу в приміщення гаражу, не спростовують висновків суду, оскільки у підтвердження замовлення і виготовлення хоча б якоїсь технічної документації відповідачем не надано суду жодного доказу, крім обіцянок їх надати. Разом з тим позивачем долучено до справи докази того, що технічний паспорт на гараж по вул. Комунарів, 66-б в м.Бердянську виготовлений ще 20.03.2012 року, робочий проект по підводу води та каналізації затверджений у вересні 2013 року, де замовником зазначений ОСОБА_3 Також проект на зовнішнє та внутрішнє газопостачання гаражу від 10.12.2013 року так само замовлений саме ОСОБА_3, як вбачається з їх копії.
Те, що ОСОБА_4 після укладення попереднього договору купівлі-продажу гаражу, з його запевнянь, проводив у ньому якісь ремонтні роботи, а ці поліпшення залишилися у ОСОБА_3, не може бути підставою для відмови в цьому позові, оскільки в даному випадку виникли інші правовідносини між сторонами і, в разі доведеності обставин, на які посилається відповідач, він матиме право на відповідну компенсацію своїх затрат, але в іншому процесі.
Проте, суд звертає увагу на те, що з копії рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про повернення суми завдатку, вбачається, що ОСОБА_4, будучи допитаний у тій справі як свідок, давав показання, що він допомагав ОСОБА_3 у проведенні комунікацій до гаражу, та стверджував, що ніяких грошових коштів від нього не отримував, а розписка від 29.11.2013 року написана не ним, а кимось іншим.
Разом з ним, незважаючи на те, що судом виносилася ухвала від 27.01.2015 року про його обовязкову явку для відібрання зразків почерку з попередженням в разі ухилення від надання зразків, про вставлення судом факту, для зясування якого експертиза буде призначена, відповідач ОСОБА_4, незважаючи на отримання телефонограми з тим же змістом та наступних листів після 10 березня 2015 року, більше в судові засідання не зявився, зразки свого почерку суду так і не надав, тому суд встановлює факт того, що наявна у справі розписка про отримання від ОСОБА_3 суми грошових коштів в розмірі 2850 доларів США з терміном їх повернення до 31 грудня 2013 року написана саме відповідачем без жодних виключень щодо останнього речення, яке він не визнавав, що воно написане ним, оскільки він ухилився від проведення почеркознавчої експертизи.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд, виходячи із доведеності факту отримання відповідачем суми коштів у борг від ОСОБА_3, а також із того, що сума боргу не була повернута позичальником, приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог і наявності підстав для часткового задоволення позову і в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми.
Проте позивачем розрахунок 3% річних виконаний неправильно, у непередбачений спосіб. Крім цього, з незрозумілих причин позивач рахує затримку повернення коштів не з 31.12.2013 року, а з 29 листопада 2013 року, з часу її написання.
Тому суд наводить наступний розрахунок 3% річних з урахуванням встановленого НБУ на день постановлення рішення у справі офіційного курсу гривні до долара США та в межах строку затримки, визначеного позивачем по 01.03.2015 року, але з 31.12.2013 року.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 647,96 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 62, 64. 88, 212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 16, 525, 625, 629, 1046-1050 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.
У задоволенні іншої частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 647 грн. 96 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до суду протягом 10 днів після отримання копії цього рішення .
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_7