АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/2404/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Маліновська В.М.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7265/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Борисової О.В., Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся в січні 2015 року.

Зазначав, що 14.07.2014 року сторонами укладено Договір НОМЕР_2 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ Базовий+», згідно якого він зобов'язався передати, а банк прийняти грошову суму у розмірі 31 466,31 доларів США. 14.07.2014 року на виконання умов договору ним було здійснено переказ грошових коштів у сумі 31 466,31 доларів США на вкладний рахунок. 15.10.2014 року у зв'язку з поверненням суми депозиту на рахунок позивачем було подано до Банку платіжне доручення про переказ грошових коштів в розмірі 29 000,00 доларів США на його рахунок відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідач прийняв вказане платіжне доручення, однак кошти не перерахував. У зв'язку з цим просив стягнути з відповідача на свою користь 29 000,00 доларів США суми невиконаного банком грошового переказу, 2 500,00 доларів США - суми збитків, 166,85 доларів США - 3%, 2 030,00 доларів США - пені.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом вірно встановлено, що 14.07.2014 року між ПАТ Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_3 було укладено Договір НОМЕР_2 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+».

Відповідно до п.1.1., 2.4. Договору вкладник зобов'язується в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання цього Договору передати, а Банк зобов'язується прийняти грошову суму в розмірі 31 466,31 дол. США та зобов'язується повернути вкладникові вклад та сплатити проценти у розмірі 12,5 процентів річних на умовах та в порядку, визначеному цим Договором.

Пунктами 2.2., 2.3. Договору визначено, що строк розміщення вкладу - 3 місяці від дати фактичного надходження вкладу на вкладний рахунок. Початок перебігу строку розміщення вкладу розпочинається з дня надходження вкладу на вкладний рахунок. У разі внесення вкладником коштів на вкладний рахунок в день підписання сторонами цього Договору, датою повернення вкладнику вкладу є - 14 жовтня 2014 року.

Згідно п.2.5. Договору визначено, що вкладник за домовленістю з банком вносить кошти у розмірі вкладу одним платежем/однією сумою на вкладний рахунок готівкою або перераховує з поточного рахунку вкладника НОМЕР_2, відкритого в рамках відповідного пакету послуг. Повернення вкладу та сплата нарахованих процентів здійснюється банком за домовленістю сторін шляхом перерахування коштів на рахунок.

29.03.2013 року на підставі Анкети-заяви ОСОБА_3 від 29.03.2013 року, банком здійснено відкриття поточного (карткового) рахунку в доларах США НОМЕР_1, що підтверджується випискою-повідомленням до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «КБ «Надра» від 29.03.2013 року.

На виконання умов договору строкового банківського вкладу, в день підписання договору вкладник перерахував з поточного рахунку НОМЕР_1 на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 31 466,31 доларів США, що підтверджується квитанцією № 9838 від 14.07.2014 року.

Водночас, 14.07.2014 року ОСОБА_3 подав до банку заяву про відмову від автоматичного продовження строку депозиту, який оформлено в Пакеті послуг Новий «ПУ «Базовий+» на новий термін, згідно п.4.8. Договору строкового банківського вкладу (депозиту).

По закінченню строку дії вкладу, 14.10.2014 року банк повернув суму вкладу разом з нарахованими відсотками за відповідний період на поточний рахунок позивача, що підтверджується поточним звітом за операціями по поточному (картковому) рахунку з 01.09.2014 року по 12.12.2014 року.

15.10.2014 року позивач звернувся до ПАТ «КБ «Надра» з платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах № 1 від 15.10.2014 року, в якому просив здійснити переказ грошових коштів в сумі 29 000,00 доларів США з рахунку НОМЕР_1 на його рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «КБ «Приватбанк». Вказане платіжне доручення було прийнято банком до виконання 15.10.2014 року.

Як вбачається з Поточного звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку з 01.09.2014 року по 12.12.2014 року, Банк 16.10.2014 року списав з рахунку Позивача грошові кошти в сумі 29 000,00 доларів США та комісію за переказ по системі SWIFT в сумі 2 500,00 доларів США, яка була сплачена позивачем на підставі платіжного доручення № 9316 від 16.10.2014 року в сумі 32 380,10 грн.

Проте, згідно повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 21.11.2014 року № 1940200, переказ грошових коштів в сумі 29 000,00 доларів США на ім'я ОСОБА_3 на рахунок НОМЕР_3 не надходив.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції також було встановлено що грошові кошти в сумі 29 000,00 доларів США обліковуються на поточному рахунку позивача НОМЕР_1.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 33 696,85 доларів США, з яких сума невиконаного грошового переказу 29 000,00 доларів США, сума сплаченої комісії - 2 500,00 доларів США, 3% річних 166,85 доларів США та пеня - 2 030,00 доларів США., суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Проте з такими висновками суду 1-ї інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 1091 цього Кодексу банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Згідно з ч. 1 ст. 1092 цього ж Кодексу у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Порядок виконання платіжних доручень в іноземній валюті регулюється Постановою Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» від 28 липня 2008 року № 216.

Згідно п. 3.1.Положення уповноважений банк приймає до виконання платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах протягом 10 календарних днів, починаючи з дня його оформлення.

Пункт 4.2. передбачає, що уповноважений банк бенефіціара зараховує кошти в іноземній валюті на рахунок кредитових сум до з'ясування, якщо в отриманому ним повідомленні не зазначені найменування або прізвище та ім'я, та/або номер рахунку (для юридичної особи або підприємця) або прізвище та/або ім'я, та/або номер рахунку (для фізичної особи, якій відкрито рахунок в уповноваженому банку), або прізвище та/або ім'я, та/або номер паспорта або документа, що його замінює (для фізичної особи, якій не відкрито рахунок в уповноваженому банку).

Уповноважений банк зараховує кошти в іноземній валюті на рахунок бенефіціара після з'ясування ним відсутніх/неточних реквізитів у повідомленні в порядку та в строки, визначені внутрішніми положеннями уповноваженого банку. У разі неможливості встановлення бенефіціара уповноважений банк повертає ці кошти платникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність ‒ це забезпечений державним примусом обов'язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Указаний правовий висновок за аналогічних фактичних обставин і правовідносин з отримання юридичною особою кредиту викладений у Постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року № 6-168цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість всупереч вимогам вищезазначений статтей позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача щодо невиконання платіжного доручення в іноземній валюті.

Задовольняючи позов суд першої інстанції наведеного не врахував, не дослідив наявності усіх елементів цивільно-правової відповідальності, що може бути підставою для стягнення спірних грошових коштів з відповідача.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 29 000,00 доларів США, то слід зазначити наступне

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зарахувати на рахунок, відкритий клієнтові ( володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 даного Закону України, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України, в готівковій або безготівковій формі, не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Проте суд 1-ї інстанції вказані положення закону не врахував та не звернув уваги на те, що постановою Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «КБ «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «КБ «Надра» продовжено здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Надра» до 05 червня 2015 року включно.

Постановою Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року №356 розпочато ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

У зв'язку із прийняттям рішення про введення в ПАТ «КБ «Надра» тимчасової адміністрації, вимоги позивача про стягнення суми грошових коштів з банківського рахунку не можуть бути задоволенні в силу вищевказаних норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як на момент ухвалення судом рішення 19 березня 2015 року вже діяла тимчасова адміністрація.

Стягнення з банку належних позивачу грошових коштів порушить порядок задоволення вимог кредиторів.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права тощо.

Враховуючи зазначене апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: