Справа №592/6693/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О. І.
Номер провадження 22-ц/788/2314/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумбуд»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сумської міської ради в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла, третя особа: Приватно-виробничо-комерційне підприємство "Рубін",

про зобов'язання вчинити дії по приватизації кімнат гуртожитку,-

в с т а н о в и л а:

17 липня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28 липня 2004 року відповідно до ордерів на відомчу жилу площу їм було надано окремі кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Ордери були видані ПВКП «Рубін», яке на той час обслуговувало зазначений гуртожиток, виступало балансоутримувачем та виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та було уповноважене видавати ордери на вселення.

Відповідно до отриманих ордерів, вони вселились та були зареєстровані в зазначених кімнатах гуртожитку. У подальшому за їх згодою та згодою балансоутримувача ПВКП «Рубін» для спрощення розрахунків по оплаті комунальних послуг та експлуатаційних витрат, враховуючи, що вони є подружньою парою та вели спільне господарство, особові рахунки по сплаті комунальних та експлуатаційних витрат за користування житловими кімнатами НОМЕР_1 і НОМЕР_2 були об'єднані та всі розрахунки велися відповідно до особового рахунку кімнати НОМЕР_2, але відповідно до загальної площі, що дорівнює площі обох кімнат.

У 2005 році, ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що особові рахунки було об'єднано і для правильного обрахування плати за надані комунальні та експлуатаційні витрати змінила реєстрацію з кімнати НОМЕР_1 на кімнату НОМЕР_2 зазначеного гуртожитку.

З метою приватизації займаної площі вони звернулись з відповідною заявою до Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради, однак їм було відмовлено в прийомі документів, тому що вони зареєстровані в кімнаті НОМЕР_2, а ордери на вселення видавались окремо на кімнату НОМЕР_1 і НОМЕР_2.

Посилаючись на такі обставини та уточнивши позовні вимоги просили зобов'язати Сумську міську раду в особі Управління обліку, розподілу та приватизації вчинити дії по приватизації кімнат НОМЕР_1 і НОМЕР_2 гуртожитку розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено та зобов'язано Сумську міську раду в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла вчинити дії по приватизації кімнат НОМЕР_1 і НОМЕР_2 гуртожитку розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумбуд» посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Всі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до наступного: 1) суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки ПАТ «Сумбуд» з 03 грудня 2001 року є власником гуртожитку розташованого за адресою: АДРЕСА_1; 2) ПВКП «Рубін» при видачі ордерів №7 та №8 на відомчу жилу площу в гуртожитку перевищив повноваження, оскільки не був уповноважений вчиняти такі дії; 3) спірні приміщення гуртожитку НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за даними ТОВ «Сервіс-Дім» є нежитловими; 4) ПАТ «Сумбуд», як власник спірних приміщень не було залучено до розгляду справи.

У судовому засіданні представник ПАТ «Сумбуд» Дмитренко В.В. підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 заперечували проти них, вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції по суті виходив з того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі ордерів від 28 липня 2004 року на відомчу жилу площу в гуртожитку № 7 та №8, відповідно, вселилися до кімнат НОМЕР_1 та НОМЕР_2, відповідно, гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. Зазначені ордери були видані ПВКП «Рубін», яке на той час обслуговувало зазначений гуртожиток, в який вселилися позивачі.

Спочатку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 після вселення до гуртожитку на підставі ордерів були окремо зареєстровані у вищевказаних кімнатах.

У подальшому за бажанням позивачів для спрощення розрахунків по оплаті комунальних послуг та експлуатаційних витрат особові рахунки кімнат НОМЕР_1 і НОМЕР_2 були об'єднані в один та всі розрахунки за оплату житлово-комунальних послуг велися по особовому рахунку № НОМЕР_3, кімнати НОМЕР_2.

У зв'язку з цим, ОСОБА_4 у 2005 році змінила реєстрацію з кімнати НОМЕР_1 на кімнату НОМЕР_2 в цьому ж гуртожитку та фактично залишилася проживати в своїй кімнаті НОМЕР_1.

З метою приватизації кімнат НОМЕР_1 і НОМЕР_2 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 позивачі звертались до Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради з відповідною заявою.

Листом № 29/13.04-11 від 20 лютого 2015 року Управління обліку, розподілу та приватизації житла відмовило у вчиненні дій по приватизації вказаних кімнат, оскільки:

1) ордери були видані позивачам ЖЕО ПВКП «Рубін», якому будинок був переданий лише на обслуговування;

2) ордери позивачам були видані на кімнати НОМЕР_1 і НОМЕР_2, а вони зареєстровані лише в кімнаті НОМЕР_2.

Позивачами в житловій кімнаті НОМЕР_1 закрито гіпсокартоном вхідні двері до цієї кімнати та влаштовано міжкімнатні двері між кімнатою НОМЕР_1 і НОМЕР_2, що не передбачало втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, а тому це не є переплануванням.

Таким чином, позивачі на законних підставах займають спірне житлове приміщення в кімнатах НОМЕР_1 і НОМЕР_2, де і проживають, іншого нерухомого майна, належного на праві особистої власності не мають, а тому вони мають право на приватизацію спірних кімнат.

Проте, погодитись з такими висновками суду неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог закону не дотримався.

Так, як убачається з належно завіреної фотокопії Свідоцтва про право власності на гуртожиток від 27 листопада 2001 року, гуртожиток, загальною площею 5251,9 кв.м., житловою площею 1634,6 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 належить ВАТ «Сумбуд» на праві колективної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення Сумської міської ради від 20 листопада 2001 року №635. Зазначений у цьому документі гуртожиток зареєстрований у Сумському обласному бюро технічної інвентаризації на праві колективної власності за ВАТ «Сумбуд», записаний у реєстрову книгу№20 стор. 258 за реєстровим номером 1002 03 грудня 2001 року (а.с. 58).

З довідки ПАТ «Сумбуд» №929/01-1 від 20 листопада 2015 року, завіреної печаткою товариства та підписом голови наглядової ради, вбачається, що приміщення НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у гуртожитку по АДРЕСА_1 не передавались до комунальної власності (а.с. 59).

Позивачами не надано належних, допустимих та достовірних доказів того, що вищевказаний гуртожиток, зокрема спірні приміщення (кімнати) НОМЕР_1 і НОМЕР_2 перебувають у власності територіальної громади м. Суми, що є необхідною умовою для їх приватизації.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом вищевказаної норми процесуального закону сторони - це особи, матеріально-правовий спір між якими суд повинен розглянути і вирішити в порядку цивільного судочинства.

Позивач - це особа, на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів якої відкрито позовне провадження у цивільній справі.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими позовами.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», зокрема, передбачено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Статтями 1, 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», зокрема, передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів.

Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).

Відповідно до ст. 4 цього Закону громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

Статтями 10-11 названого Закону передбачено, що статус гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, після прийняття відповідною місцевою радою рішення про їх приватизацію або про надання їм статусу житла соціального призначення не може бути змінено, крім випадку визнання гуртожитку (як цілісного майнового комплексу або його відокремленої частини) аварійним чи непридатним для проживання людей відповідно до розділу IV цього Закону.

Гуртожиток (як цілісний майновий комплекс або всі його відокремлені частини) відповідно до цього Закону повинен відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам та санітарно-гігієнічним вимогам, встановленим актами законодавства та технічними нормативами для такого типу житла, бути придатним для проживання в ньому людей і використовуватися виключно за призначенням.

Позивачами в порушення ст. 10, 60 ЦПК України не доведено, що Сумська міська рада в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла, за встановлених колегією суддів обставин, тобто не будучи власником (уповноваженою особою власника) спірних кімнат, порушила, не визнала або оспорила їх права чи інтереси щодо приватизації кімнат в гуртожитку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що, оскільки власником вищевказаного гуртожитку, зокрема і спірних кімнат НОМЕР_1 і НОМЕР_2, є ПАТ «Сумбуд», тобто не територіальна громада м.Суми, то Сумська міська рада в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла є неналежним відповідачем у цій справі.

Крім того, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції протирічить наступним нормам законів.

Так, статтею 41 Конституції України, зокрема, передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року, зі змінами, внесеними Протоколом N 11 та ратифікованого Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також колегія суддів враховує, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» належним чином не було перевірено обов'язкові умови для одержання позивачами права на приватизацію спірних кімнат у вказаному гуртожитку, зокрема, відсутність у позивачів власного житла.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ПАТ «Сумбуд» 535,92 грн. (по 267,96 грн. з кожного) на відшкодування судового збору сплаченого товариством за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумбуд» задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 вересня 2015 року та ухвалити нове про відмову в позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сумської міської ради в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла, третя особа: Приватно-виробничо-комерційне підприємство "Рубін", про зобов'язання вчинити дії по приватизації кімнат гуртожитку.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Сумбуд» 535,92 грн. (по 267,96 грн. з кожного) на відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -