Справа № 758/1301/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)
13 жовтня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі Ткаченко І. І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В :
02.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 50 000 грн. В ході розгляду справи 06.04.2015 року позивачем було уточнено позовні вимоги, за якими він просив стягнути з відповідача індекс інфляції з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2015 року включно у розмірі 18 924 грн. 19 коп., три проценти річних від простроченої суми з 01 липня 2014 року по 18 березня 2015 року включно у розмірі 1736 грн. 88 коп., а всього 20 661 грн. 07 коп., мотивуючи тим, що постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14.03.2014 року по справі №760/2284/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , вирішено перерахувати та виплатити кошти у вигляді одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби. Оскільки рішення суду було виконане лише 19.03.2015 року, то вважає, що відповідач повинен також компенсувати йому кошти з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києві від 28.03.2015 р. провадження по справі було закрито на підставі ст.205 ч.1 п.1 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.06.2015 р. зазначена вище ухвала суду 1 інстанції була скасована з направленням справи до районного суду для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Наполягав, що на позовні вимоги розповсюджується ст.625 ЦК України

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. В зв`язку з чим, на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення.

В запереченнях, які були подані представником відповідача до закриття провадження у справі, посилається на необґрунтованість позову та невідповідність дійсності обставин справи, мотивуючи таким. У своїй позовній заяві ОСОБА_2 зазначає про те, що військова частини НОМЕР_1 прострочила виконання грошового зобов`язання щодо виплати йому перерахованої одноразової допомоги згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 14.03.2014 у адміністративній справі № 760/2284/14-а (набрала законної сили 13.06.2014) у розмірі 105134,40 грн. А тому вважає, що у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання військова частина НОМЕР_1 повинна нести відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).Дана позиція позивача не відповідає дійсності, оскільки згідно частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.?Ключовим елементом при визначанні у випадку застосування даної норми є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.Як вбачається з постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 14.03.2014 у адміністративній справі № 760/2284/14-а (копія надана позивачем та міститься у матеріалах справи) судом при її винесенні не застосовувалось негайне виконання. Більше того, статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не передбачено випадки застосування негайного виконання постанови суду до категорії справи, яка була вирішена судом щодо перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги.Таким чином, можна дійти висновку про те, що період, за який позивач просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 індекс інфляції та три відсотки річних відповідно до статті 625 ЦК України (з 01.07.2014 по 28.02.2015) є необґрунтованим, оскільки:у постанові Солом`янського районного суду м. Києва від 14.03.2014 у адміністративній справі № 760/2284/14-а, а також у КАС України не визначено строку (терміну) виконання постанови;згідно частини другої статті 530 ЦК України боржник (військова частин. НОМЕР_1 ) повинен виконати зобов`язання у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором ( ОСОБА_2 ) вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільно законодавства;?заява ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 щодо виплати йому належної одноразової грошової допомоги за рішенням суду була підписана позивачем 27.02.2015 (копія додається). Більше того, сама постанова про відкриття виконавчого провадження № 46310064 відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на виконання виконавчого листа № 2-а-157/14 від 17.01.2015 (копія додається) була винесена 03.02.2015 та надійшла до військової частини НОМЕР_1 16.02.2015.Таким чином, позивач пред`явив вимогу до військової частини НОМЕР_1 щодо виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду та в якому не визначено конкретні строки його виконання в порядку та розумінні ЦК України лише 27.02.2015, написавши відповідну заяву.Тому саме через сім днів, починаючи з 28.02.2015, враховуючи статтю 612 та 530 ЦК України, необхідно вирахувати прострочення виконання даного грошового зобов`язання, а не з червня 2014 року, як вважає позивач.Разом з тим, військовою частиною НОМЕР_1 після надходження вимоги кредитора ( ОСОБА_2 ) в найкоротший строк (19.03.2015, підтверджується видатковим касовим ордером, який був наданий раніше до суду) було виконане відповідне зобов`язання згідно рішення суду.Правова позиція позивача не обґрунтовує та не підтверджує прострочення військовою частиною НОМЕР_1 грошового зобов`язання, а відтак застосування статті 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання у даному випадку вважає є неприпустимим.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Постановою Солом`янського районного суду від 14.03.15 р. було задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , а саме: зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби в розмірі 42-х місячного грошового забезпечення, передбаченого ч.2. ст.9 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Встановлено, що сума у розмірі 105 134,40 грн. була виплачена 19.03.15 року до поставлення судового рішення й саме вона малась на увазі судом у вищезазначеному судовому рішенні.

Суд не може погодитися з доводами позивача про те, що відповідач має сплатити інфляційні збитки у розмірі 18 924,19 грн. та суму 3% річних у розмірі 1 736,88 грн., оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, виходячи у зв`язку з наступним.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема , є договори та інші правочини.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а правилами ч.1 ст. 22 цього Кодексу встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 625 ЦК України, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

На основі з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не засновані на законі, а відтак суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст.11, 13, 15, 625 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 27 30, 57-60, 61, 88, 208-209, 213 - 215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :
В позові ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення суми відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом м.Києва за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до районного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова