Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить суд: визнати відповідача у встановленому чинним законодавством порядку, винуватцем події, що спричинила ушкодження належного позивачеві майна; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 5 204,64грн. у відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди, а також витрат з вчиненням вартості матеріального збитку, завданого автомобілю позивача у сумі 450,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до Дніпровського районного суду м. Києва з позовними вимогами до ОСОБА_2, позивач відповідно до заявлених вимог, серед іншого, просить суд визнати відповідача винуватцем події, що спричинила ушкодження належного позивачеві транспортного засобу.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами. (ч. 1 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №6 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

В пункті 3 цієї Постанови роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як убачається з матеріалів позовної заяви, предметом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є визнання відповідача ОСОБА_2 винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила пошкодження належного позивачеві транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст. 8 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про порушення.

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило, серед іншого, пошкодження транспортних засобів.

Питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП розглядається судом в порядку, передбаченому цим Кодексом на підставі одержаних від вповноважених органів матеріалів адміністративної справи, яка обов'язково повинна містити протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що предметом однієї із заявлених позовних вимог фактично є визнати ОСОБА_2 винним у порушенні правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, що спричинило пошкодження належного позивачеві автомобіля, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі в цій частині позовних вимог, оскільки позовна заява в цій частині не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 15, 122, 210, 293, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в частині позовних вимог про визнання відповідача у встановленому чинним законодавством порядку, винуватцем події, що спричинила ушкодження належного позивачеві майна.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: