АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 680/103/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1360/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника позивача - адвоката Соловя О.В.,

відповідачів, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника органу опіки та піклування - Новоушицької районної державної адміністрації - Мельник Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органа опіки та піклування в особі Новоушицької районної державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового приміщення з апеляційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_2 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 18 травня 2015 року, -

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення без надання іншого приміщення з житлового будинку АДРЕСА_1

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є власником вказаного будинку.

Однак відповідачі, які в 2012 році вселилися в будинок з її дозволу за умови подальшого придбання житла, від укладення договору купівлі-продажу житлового приміщення відмовилися, на вимогу щодо виселення не реагують, чим вчиняють перешкоди в користуванні належним їй нерухомим майном.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 18 травня 2015 року позов було задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні та володінні житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з житлового будинку, що належить на праві власності ОСОБА_5 та розташований по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 1743,60 грн. судових витрат.

В апеляційних скаргах, поданих окремо ОСОБА_6 та ОСОБА_2, однак з однаковим змістом, апелянти просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На думку апелянтів суд невірно встановив фактичні обставини справи, оскільки не врахував, що в 2012 році вони фактично придбали у позивача спірний будинок, тому і вселилися в нього як його власники; на даний час вони не відмовляються укласти письмовий договір купівлі-продажу будинку, однак позивач ухиляється від його укладення; не враховано практику Європейського суду з прав людини щодо аналогічної правової ситуації.

В судовому засіданні апелянти та їх представник, а також представник органу опіки та піклування підтримали доводи апеляційних скарг.

Представник позивача в суді проти апеляційних скарг заперечив та пояснив, що рішення суду є законним та справедливим, відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що у 2012 році відповідачі з дозволу позивача вселилися та до цього часу проживають у житловому будинку АДРЕСА_1

На час вселення ОСОБА_5, не будучи власником житла, фактично володіла ним, в той час як єдиним законним власником будинку була ОСОБА_7, яка дозволу на вселення ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в спірне житло не надавала.

19 грудня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1503 га та договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 до складу якого входили житловий будинок загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м., які були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В акті обстеження від 22.01.2015 року, складеному комісією Новоушицької селищної ради та затвердженому селищним головою вказано на те, що в будинку АДРЕСА_1 фактично проживають без реєстрації відповідачі та їх малолітні діти, сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Задовольняючи позовні вимоги суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що з моменту набуття права власності на спірний будинок ОСОБА_5 має право використовувати його на власний розсуд. Однак проживання в ньому відповідачів з двома малолітніми дітьми чинить їй в цьому перешкоди. Хоча ОСОБА_6 та ОСОБА_2 вселилися до будинку зі згоди позивача, яка на той час ще не була законним власником житла і не мала права вирішувати це питання, однак проживання відповідачів в житловому приміщенні після оформлення права власності на нього за позивачем суперечить волі останньої та вимогам закону.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Законних підстав для проживання ОСОБА_6, ОСОБА_2 та двох малолітніх дітей в спірному будинку не вбачається, приймаючи до уваги також ту обставину, що відповідачі мають постійне місце проживання та реєстрації - с. Щебутинці Новоушицького району, яке відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України є також місцем проживання їх дітей.

Наявність між сторонами договірних відносин з приводу проживання у спірному будинку, зокрема договору найму, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Справа також не містить об'єктивних даних щодо придбання спірного житла відповідачами у позивача у 2012 році та сплату в рахунок вартості будинку 2900 дол. США. Оскільки на той момент ОСОБА_5 не була власником спірного майна, тому і укладати будь-які договори щодо нього від власного імені вона не могла.

Посилання апелянтів на рішення Європейського суду з прав людини від 02.03.2011 року, №30856/03 в справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" щодо порушення ст.ст. 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод що стосується даних обставин справи є безпідставним, оскільки в конкретній справі судом першої інстанції не було допущено порушення житлових прав відповідачів на житло. ОСОБА_6 та ОСОБА_2 мають зареєстроване у встановленому законом порядку постійне місце проживання у с. Щебутинці Новоушицього району, за спірним домоволодінням ніколи зареєстровані не були, жодних домовленостей з попереднім або теперішнім власником будинку з приводу проживання та/або придбання спірного нерухомого майна досягнуто не було.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин судом вірно встановлено, що оскільки проживання відповідачів в будинку, який належить на праві приватної власності позивачу перешкоджає останній в користуванні та розпорядженні належним їй майном, тому їх слід виселити без надання іншого житлового приміщення.

Вказуючи на проведення в будинку АДРЕСА_1 ремонтних робіт за власний рахунок відповідачі при цьому не ставили в суді питання щодо відшкодування їх вартості.

Розподіл судових витрат між сторонами було проведено судом з дотриманням вимог ст. 88 ЦПК України, Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційних скарг.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

_________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Волкова О.М. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 2,5