АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 668/6757/15-ц Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
Номер провадження 22-ц/791/3265/15 Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 10 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Херсонської міської ради, третя особа: Департамент містобудування та землекористування Херсонської міської ради, про визнання рішення частково недійсним та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Херсонської міської ради про визнання рішення частково недійсним та зобовязання вчинити певні дії, зазначаючи, що рішенням Херсонської міської ради № 1871 від 15.05.2015 року йому відмовлено у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на розі вул. 49-ої Гвардійської Херсонської дивізії та пров. Вертолітного, у звязку з наданням дозволу на розробку документації із землеустрою на дану земельну ділянку іншій особі.

Посилаючись на те, що зазначене вище рішення міської ради в частині відмови йому в дозволі на розроблення проекту землеустрою порушує його право на безоплатне отримання земельної ділянки, та є таким, що не відповідає діючому законодавству України, позивач просив суд визнати частково недійсним рішення Херсонської міської ради від 15 травня 2015 року № 1871 в частині пункту 1.6 про відмову йому (ОСОБА_5В.) в дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на розі вул. 49-ої Гвардійської Херсонської дивізії та пров. Вертолітного, у звязку з наданням дозволу на розробку документації із землеустрою на дану земельну ділянку іншій особі та зобовязати Херсонську міську раду розглянути на найближчій сесії його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для безоплатної передачі йому у приватну власність.

Ухвалою суду від 10 листопада 2015 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, зазначаючи, що висновки суду щодо юрисдикції даного спору суперечать положенням діючого в Україні законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність оскарженої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що предметом спору, який виник між сторонами, є дії та рішення Херсонської міської ради, вчинені на реалізацію владних (управлінських) функцій відповідно до положень діючих нормативно-правових актів, тому цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Проте до такого висновку суд дійшов, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до вимог ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), (п. 6,7,21 постанови).

Отже, враховуючи, що порушене ОСОБА_5 питання стосується його цивільних та майнових прав на земельну ділянку і підлягає вирішенню відповідно до земельного та цивільного законодавства з дотриманням принципу забезпечення юридичної рівності прав учасників правовідносин, в тому числі третіх осіб, на землю, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо адміністративної юрисдикції спору є помилковим, тому постановлена ним ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303,307,311ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 10 листопада 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: П.Я. Ігнатенко

ОСОБА_3