Справа № 699/719/15-ц
Номер провадження 2/699/393/15
УХВАЛА

Іменем України

14.08.2015 м.Корсунь-Шевченківський

Суддя Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області Кіхтенко Н.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського РУЮ, ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

13.08.2015 до суду поступив вказаний позов, у якому позивач просить суд ухвалити рішення про зняття арешту з належного йому будинку № 19 п вул. Мічуріна, що у м. Корсуні-Шевченківському.

Свій позов ОСОБА_1 мотивує тим, що він є власником вказаного будинку з 1995 року, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

19.02.2015 при подачі позивачем документів до Реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського РУЮ для реєстрації вказаного будинку в Державному реєстрі нерухомого майна позивач встановив, що на вказаний будинок відділом виконавчої служби Корсунь-Шевченківського РУЮ у 2006 році було накладено арешт (постанова ВДВС АА № 769248 від 16.02.2006 ).

Але підстав для накладення арешту на будинок не було, крім того, у вказаній постанові вказано, що власником даного будинку є ОСОБА_2, який ніколи таким не був і у належному позивачу будинку не проживав.

26.03.2015 ВДВС, за підписом керівника, повідомилено позивача про те, що ВДВС не може зняти арешт з даного будинку, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження та з посиланням на п.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження ».

З наданих до заяви відомостей з реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що мається обтяження на вказаний будинок від 02.03.2006 реєстратором: Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ВДВС Корсунь-Шевченківського РУЮ АА № 2928180.

З урахуванням вимог позивача у суду є всі підстави на відмову у відкритті провадження у даній справі через те, що дана заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, та будь-яким іншим учасником, у редакції закону, що діяв на 2006 рік.

Як вбачається з позовної заяви та доданих копій документів, то позивач не є стороною у виконавчому провадженні, або будь-яким іншим учасником даного провадження, а накладений арешт на його будинок вчинено у результаті помилки.

Посилання у заяві та у відповіді ДВС на ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає зняття арешту у судовому порядку, не є правильним, оскільки вказана частина ст. 60 передбачає вчинення судом таких дій, коли йде спір за майно, на яке накладено арешт, а на таке претендує інша особа.

Тобто, у даному випадку позивач є власником такого майна, згідно наданих документів, а тому йому не потрібно це доказувати, а це значить, що у даному випадку є вчинення незаконнтх дій державного виконавця, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку КАС України.

Так, відповідно до розяснень, даних у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» із змінами, розяснено, що суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Відповідно до розяснень, даних у п.п. 4,6 постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, визначених у статті 7 Закону про виконавче провадження, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого згідно із вимогами ЦПК, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина четверта статті 82 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до розяснень, даних у постанові Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», із змінами, внесеними згідно з постановами ВАС № 2 від 14.02.2014, № 6 від 15.05.2014, № 6 від 22.05.2015, то суди повинні враховувати, що юрисдикція адміністративних судів може бути встановлена законом, зокрема частинами четвертою, п'ятою статті 82 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження".

Та роз"яснено, що згідно з ч.1 ст.60 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно ( п.20).

Таким чином, даний спір є публічно-правовим, оскільки позивач не є боржником у виконавчому провадженні, а арешт на будинок накладено субєктом владних повноважень - державним виконавцем, що не повязано із спором про визнання права власності на арештоване майно, тому такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому суд відмовляє позивачу у відкритті провадження у даній справі в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 122, п.4 ч.1 ст.293, ч. 2 ст.294 ,296 ЦПК України,

суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського РУЮ, ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.

Копію даної ухвала негайно направити на адресу позивача.

Повернути позивачу позовну заяву, з доданими до неї копіями документів вказаних у додатку, та пакет документів у копіях, наданий для відповідачів, після вступу ухвали в законну силу.

Ухвала вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь -Шевченківський районний суд протягом 5 днів з дня одержання її копії.

Суддя Кіхтенко Н. І.