Справа № 296/6403/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"03" грудня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Маслак В.П.,

за участю: секретаря судового засідання Стефанюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, з подальшим зняттям його з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в 2000 році позивачка зареєструвала відповідача за своїм місцем проживання: АДРЕСА_1. 15.06.2002р. сторонами зареєстровано шлюб, який було розірвано 10.11.2011р. З листопада 2011 року відповідач у квартирі не проживає та на даний час мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачка в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи шляхом розміщення оголошення в газеті «Житомирщина» від 24.11.2015р. №122-123 (20488).

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, заслухавши позивача, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 30.11.1999р. квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 в рівних частках (а.с.4).

Відповідно до рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10.11.2011р. у справі №2-3405/11 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15.06.2002р., актовий запис №686 (а.с.6).

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 вбачається, що 26.01.2013р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, про що ВДРАЦС Житомирського МУЮ вчинено актовий запис №74 (а.с.7). Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу «ОСОБА_1».

Згідно довідки КП «ВЖРЕП №16» №369 від 09.06.2015р. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, дочка - ОСОБА_8, колишній чоловік - ОСОБА_2, онука - ОСОБА_9 (а.с.5).

В судовому засіданні позивачкою було надано акт КП «ВЖРЕП №16» №80 від 26.11.2015р., складений за результатами перевірки квартири АДРЕСА_1, згідно якого ОСОБА_2 у вказаній квартирі не проживає з січня 2011 року (а.с.32).

Вказаний факт також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_10

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність відновлення порушеного права власності позивача на квартиру, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1

Щодо вимог позивачки про зняття відповідача з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1, слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладене, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку, в задоволенні позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації у вказаній вище квартирі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 243,60грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. П. Маслак