АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріЛознян О.С.,
за участю: представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_7 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року

У справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 51-53/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що при укладенні кредитного договору були порушені вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» та положення «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 р., зокрема споживачу не надано достовірної та повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, відсутній графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, процентів, не має детального розпису загальної вартості кредиту за кожним платіжним періодом. Крім того, посилалась на те, що кредитний договір містить несправедливі умови, зокрема право банку розірвати в односторонньому порядку договір, та відшкодування власних витрат за рахунок коштів позичальника. Також зазначила, що суд першої інстанції не надав правової оцінки чи відповідає кредитний договір вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим останній є недійсним відповідно до вимог ст. 215 ЦК України. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

№ справи 759/8250/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/15106 /2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чала А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, який з'явився у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 11.08.2008р. між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_7 укладено кредитно-заставний договір №K2HCAN24263849, згідно умов якого позивачка отримала кредит в загальній сумі 21 989,19 доларів США з терміном повернення кредиту до 10.08.2015р. і сплатою 15% річних /а.с. 7-11/, сторонами погоджена загальна вартість кредиту /а.с. 12 - копія погодження/.

30.07.2008 р. ОСОБА_7 була письмово повідомлена Філією «Розрахунковий Центр «ПриватБанк» про умови кредитування. /а.с. 46-47/

26.09.2009р. ОСОБА_7 передала ПАТ «КБ «ПриватБанк» заставний автомобіль «Черрі Тіго», держномер НОМЕР_1, /а.с. 34/ та нотаріально посвідчено довіреність на розпорядження транспортним засобом /а.с. 35 /

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2012р., яке набрало чинності 03.12.2012р., задоволено позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення солідарно кредитної заборгованості із ОСОБА_7 і ОСОБА_9 /а.с. 44-45/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу, проте, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та діє принцип свободи договору, який закріплено в ст.ст. 6, 627 ЦК України. Встановивши, що сторони даного спору реалізували своє право на свободу укладення цивільно-правового договору і уклали 11.08.2008р. кредитно-заставний договір №K2HCAN24263849 та погодили його істотні умови, позивачка погодилася з такими умовами, визнавала укладений кредитний договір тривалий час, сплачувала кредит і відсотки за його користування, передала відповідачу заставний автомобіль, але з жовтня 2010 р. має заборгованість, яка стягнута з неї і ОСОБА_9 солідарно заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2012р., яке набрало чинності 03.12.2012р., суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що порушення будь-якої із вимог, перелічених ст. 203 ЦК України, при укладенні кредитно-заставного договору не встановлено, у зв'язку із чим в даному спірному випадку правові підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та ненадання судом першої інстанції оцінки несправедливим умовам договору, колегія суддів не приймає до уваги на підставі наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом зазначених норм несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 р. у справі № 6-80цс12.

Таким чином, зважаючи на положення ст. 60 ЦПК України, та те, що позивачем не доведено, що укладений договір містить вказані несправедливі умови, погоджений сторонами, крім того деякий час виконувався позивачем, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_7 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: