АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/8123/15 Головуючий 1-ї інстанції Огієнко Д.В.
Справа № 2-620/597/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : земельне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Черкасова В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» на повторне заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» (далі ОСОБА_1) про витребування земельної ділянки із незаконного користування.

В обґрунтування позову посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення, розташована в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, яка на підставі договору оренди землі з 2007 року обробляється ОСОБА_1.

Відповідно до умов цього договору, термін його дії складає п'ять років, тобто з урахуванням дати державної реєстрації він закінчився у вересні 2014 року.

У 2015 році вона вирішила самостійно обробляти свою земельну ділянку, проте перед початком весняно-польових робіт дізналась, що існує додаткова угода від 15 жовтня 2011 року до договору оренди землі, якою продовжено термін дії договору оренди із ОСОБА_1, екземпляр якої їй не надавався і яку вона не підписувала.

Повторним заочним рішенням Зачипилівського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року позов задоволено.

Витребувано із чужого незаконного користування у ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» земельну ділянку, яку повернуто позивачу ОСОБА_2

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» судові витрати в розмірі 243,60 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» просить скасувати повторне заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову та витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування обставин по даній справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце слухання справи, не перешкоджає розглядові справи.

З урахуванням вимог процесуального закону щодо дотримання розумних строків розгляду справи судом апеляційної інстанції та належного повідомлення учасників процесу про слухання справи, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, у даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» використовує земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності позивачу, без достатніх правових підстав, оскільки термін дії договору оренди землі закінчився, а додаткова угода про продовження терміну дії договору оренди є не чинною, так як не внесена в Державний реєстр.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитисть не може з наступних підстав.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом ст. ст. 18, 20 Закону договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 квітня 2007 року між ТОВ «Профагро» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,7135 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області строком на 5 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначена у розмірі 41 143,27 грн. Договір зареєстрований 19.10.2009 року у Державному реєстрі земель за № 16 (а.с. 37-38).

15 жовтня 2011 року між позивачкою ОСОБА_2 і ТОВ «Профагро» укладена додаткова угода до договору оренди землі від 19 жовтня 2007 року, згідно якої строк дії договорів оренди продовжено ще на пять років з моменту набрання чинності Додаткової угоди.

Додаткова угода зареєстрована у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 березня 2012 року за № 01538 (а.с.39).

Дійшовши висновку, що Державна реєстрація додаткової угоди не здійснена в порушення вимог чинного законодавства, районний суд не звернув уваги, що згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, а набрання чинності договором, укладення якого вже відбулося, відбувається в момент його державної реєстрації, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Реєстрація договорів оренди землі та Додаткових угод до них передбачена Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021, яким визначено, що державна реєстрація права власності на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину, земельного сервітуту, емфітевзису, суперфіцію в Поземельній книзі, державна реєстрація права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюються до 1 квітня 2012 року. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням

(в редакції, чинній на час укладення Додаткової угоди із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року N 1404, від 20 липня 2011 року N 791, від 28 грудня 2011 року N 1388).

Таким чином, районний суд, не врахувавши викладеного, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог та витребування у відповідача земельної ділянки площею 3,7135 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, належної ОСОБА_2

Натомість, пунктом 8-1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Тобто вказане свідчить про те, що вищезазначеним законом не передбачено обовязок орендаря реєструвати речові права Договору оренди земельної ділянки, який зареєстрований в установленому порядку, який діяв на момент укладення Договору оренди землі.

Оскільки спірна Додаткова Угода позивачем не оспорювалась і судом не визнавалась недійсною, у суду не було правових підстав для витребування земельної ділянки.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, а тому скасовує дане рішення суду з ухваленням нового, яким в задоволенні позову необхідно відмовити з вище наведених підстав.

Керуючись ст. ст..303, 307,309,314,319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» задовольнити.

Повторне заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки площею 3,7135 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області із незаконного користування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: