Справа № 203/4562/15-ц
Провадження № 2/0203/1249/2015
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Цекместрук Є.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права на проживання та користування квартирою, вселення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року позивач через свого представника ОСОБА_2 предявив через суд зазначений позов до відповідачів на предмет захисту свого права на житло з підстав того, що він перебував з відповідачем ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2009 року по 24 червня 2015 року, у звязку з чим після реєстрації шлюбу зі згоди власника квартири АДРЕСА_1 (Векуа) М.Г. був вселений у цю квартиру як член сім'ї ОСОБА_4, проте після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_6 стала чинити перешкоди у користуванні квартирою, вимагала звільнити жило, а 24 червня 2015 року змінила замки на вхідних дверях, позбавивши єдиного житла, тому позивач просив суд визнати за ним право на проживання та користування квартирою №24 по вул. Шмідта, 53 у м. Дніпропетровську, вселити його у вказану квартиру та покласти на відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представники позивачів позов підтримали у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, пояснивши також, що позивач регулярно оплачував комунальні послуги за себе і свою дружину ОСОБА_5, купував меблі, техніку, квартири до квартири, проте після розірвання шлюбу батьки ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовилися повернути придбані ним речі.

Відповідач ОСОБА_8 та представник відповідачів ОСОБА_3 позов не визнали в повному обсязі, заперечуючи тим, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_6, а позивач не маючи її письмового дозволу, проживав там з її дочкою - своєю дружиною після одруження без реєстрації, маючи при цьому, зареєстроване місце проживання в іншому житловому приміщенні, тому ОСОБА_6, буду власником житлового приміщення, запропонувала позивачу покину житло та на власний розсуд змінила замки на вхідних дверях, зважаючи на те, що позивач не відноситься до членів її сім'ї, тому підстави для його проживання і вселення в її квартиру відсутні у зв'язку з чим представник просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши зібрані у справі докази, розглянувши позовні вимоги в заявлених межах, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 травня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №1715, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 липня 2005 року (а.с. 55, 56).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК).

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, і передбачають використання власником житла для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Сторони у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2009 року по 07 липня 2015 року, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року, яке набрало законної сили 07 липня 2015 року (а.с.7-8).

За даними адресної картки мешканців будинку, що ведеться відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України, а також паспортів сторін, встановлено, що і позивач, і відповідачі зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1: позивач - з 19 лютого 2009 року, відповідач ОСОБА_8 - з 27 березня 2000 року, відповідач ОСОБА_6 - з 17 квітня 2004 року (а.с.10-11, 12-13, 44). Жодна зі сторін у спірній квартирі не зареєстрвана.

Відповідно до с.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Зазначене право закріплене і у ст. 9 ЖК УРСР та ст. 310 ЦК України про те, що кожна особа має право на місце проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК УРСР, ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сімї наймача віднесено дружину наймача, їх дітей і батьків. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач не доводиться власнику спірної квартири - відповідачу ОСОБА_6 чоловіком, батьком або дитиною, а так само позивач ніколи не проживав у спірній квартирі разом з власником ОСОБА_6 і не вів з нею спільного господарства, а відтак, згідно ч.2 ст. 64 ЖК УРСР не є членом сім'ї власника спірної квартири.

Зважаючи на викладене, позивач не будучи членом сім'ї власника не набув і права згідно ст. 405 ЦК України на проживання у квартирі відповідача ОСОБА_6 у зв'язку з чим підстави для вселення його до спірної квартири відсутні, а власник вільний у здійсненні свого права власності на власний розсуд згідно ст. 319 ЦК України, в тому числі і у праві надати своє житло у тимчасове користування для проживання інших осіб.

Доводи представників позивача про те, що він немає будь-якого іншого житла не відповідають дійсності, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 19 лютого 2009 року, про що свідчить відмітка Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області в паспорті (а.с. 10-11).

Так само суд не приймає до уваги доводи представників позивача про те, що позивач фактично з часу реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 - 17 січня 2009 року проживав у спірній квартирі зі згоди власника ОСОБА_6 не спростовують висновків суду про відсутність права на проживання у цій квартирі позивача, зокрема, після розірвання шлюбу з ОСОБА_5, на правах члена сім'ї власника з заявлених ним підстав ст.ст. 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України.

Також суд не приймає до уваги доводи представників позивача про оплату комунальних послуг в квартирі, наявність в квартирі спільного майна подружжя, придбаного за кошти позивача, оскільки вказані обставини не стосуються права на проживання та вселення до спірної квартири.

За зясованих обставин, суд за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у судовому засіданні, оцінених кожний окремо та в своєму взаємозвязку, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 214,215, 88, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 в задоволенні його позову до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права на проживання та користування квартирою, вселення відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Колесніченко