АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

03 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Бабіч К.А., Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нікчемним,

за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» - Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07 серпня 2015 року,

встановила:

у лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати нікчемним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1, посилаючись на те, що оспорюваний правочин було вчинено за суттєво заниженою ціною, укладення договору принесло збитки банку, що стало однією з причин визнання його неплатоспроможним.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 07 серпня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку - Славкіна М.А. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення - про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 18 вересня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідно до умов якого ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» передав у власність ОСОБА_1 квартиру за 1 585 493 грн., що станом на укладення договору становило 118 144, 03 дол. США. Позивач зазначав, що Постановою Правління НБУ від 03 жовтня 2014 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було віднесено до категорії проблемних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 листопада 2014 року призначено уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», а тому із урахуванням положень ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» просив визнати договір нікчемним, оскільки внаслідок його укладення банком було понесені збитки.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 07 серпня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний правочин було вчинено 18.09.2014 р. ще до визнання банка неплатоспроможним. До категорії неплатоспроможних він був віднесений вже після укладення вказаного правочину постановою правління НБ України від 20.11.2014 р., а інших підстав для визнання правочину нікчемним позивач не заявляв.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права та судом не було повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 вересня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно п. 3.1 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін було вчинено за 1 585 493 грн.

Постановою правління НБУ від 20 листопада 2014 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з ринку, призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що за п. 3 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону, правочин мав бути вчиненим вже неплатоспроможним банком є невірним.

Разом з тим, заявлені позивачем вимоги про визнання правочину нікчемним та визнання за банком права власності на квартиру, яка була предметом договору, задоволенню не підлягають з інших підстав.

При зверненні до суду, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а/с 47), позивач вказував відразу чотири підстави для визнання правочинів нікчемними, відповідно до ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - п.1, 2, 3 та 7.

Відповідно до ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

В судому засіданні в суді апеляційної інстанції, представник позивача уточнив, що для визнання оспорюваного правочину нікчемним є три підстави, а саме, зазначені в п. 2, 3 та 7 ч. 3 вказаної статті.

При цьому представник позивача зазначив, що підставою для визнання правочину нікчемним відповідно до п. 2 є та обставина, що банком було 11.03.2011 р. укладено з ТОВ «Електротех» Договір погашення боргу, за яким борг вважається погашеним за рахунок передавання боржником майнових прав на квартири в буд. №70А по вул. Саксаганського у м. Києві. 15.03.2011 р. між вказаними сторонами було підписано Акт приймання-передачі майнових прав на квартири, а 03.09.2013 р. - акт приймання-передачі квартири, вартість якої була визначена в сумі 2 588 396 грн. 63 коп.

Постановою Правління НБ України від 03.10.2014 р. банк було віднесено до категорії проблемних.

Постановою Правління НБ України від 20.11.2014 р. банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.11.2014 р. №128 було призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А.

Отже, заявляючи про обставини придбання квартири АДРЕСА_1 за Договором про погашення боргу від 15.03.2011 р., позивач не може посилатись на нікчемність даного договору, оскільки він перевірці за положеннями ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягає, недійсним в установленому законом порядку не визнавався.

Заявляючи про нікчемність вказаного правочину на підставі, зазначеній в п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону, в позовній заяві позивач вказував, що має місце акумуляція коштів одному вкладнику з вкладних рахунків інших осіб та дроблення отриманих коштів з метою подальшої оплати за квартири позивача, що відбувалось з метою виведення розміщених коштів на вкладних рахунках шляхом придбання квартири, що належала на праві власності банку та всупереч встановленим обмеженням Національного банку України, а проведення цих операцій надало можливість власникам вкладів, розміри яких значно перевищували гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму 200 000 грн. отримати суми вкладів повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цим вкладникам перед іншими кредиторами та є підставою для визнання нікчемності правочину (а/с49).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача вказував, що укладенням вказаного правочину переваги щодо отримання коштів з депозитного рахунку отримав ОСОБА_3, з рахунку якого - НОМЕР_1 були переведені 11.11.2014 р. кошти в сумі 3 910 690 грн. на рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_2, яка є дружиною відповідача (а/с 59-60).

11.11.2014 р. гроші в загальній сумі 3 196 921 грн. були перераховані з рахунку ОСОБА_4 в якості оплати за Договорами купівлі-продажу з реєстраційними номерами 3433 (оспорюваний) та 3436 на рахунок банку НОМЕР_3 (а/с 56).

Однак вказаний довід також не може свідчити про нікчемність вказаного правочину, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу в п. 3.2. було передбачено, що розрахунок за придбання квартири проводиться покупцем у безготівковій формі, в сумі, зазначеній в. п. 3.1 Договору, на рахунок продавця номер 361048002 відкритий в ПАТ «ВіЕйБі Банк» шляхом надання покупцем до банку платіжного доручення на перерахування коштів з поточного рахунку покупця, відкритого в ПАТ «ВіЕйБІ Банк», грошових коштів в сумі заборгованості за цим Договором протягом тридцяти банківських днів з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього Договору, що не є перешкодою до проведення нотаріусом, який посвідчує цей договір, державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в день нотаріального посвідчення цього Договору та надання відповідного Витягу. Згідно п. 3.3 обов'язок покупця щодо перерахування продавцю суми Договору вважається виконаним з моменту її зарахування на рахунок продавця , вказаний в цьому Договорі. Виходячи з викладеного, слід зробити висновок, що умова договору - порядок розрахунку за придбану квартиру не передбачав здійснення платежу чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам будь-яких переваг чи пільг. Здійснення 11.11. 2014 р. операцій з перерахування коштів не впливає на законність правочину в момент його вчинення.

Заявляючи про нікчемність Договору купівлі-продажу від 18.09.2014 р. нікчемним з підстав, визначених в п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач вказував, що банком було здійснено відчуження квартири за ціною 1 585 493 грн., що є нижчим на 20 відсотків і більше від звичайних цін, оскільки придбана була вказана квартира при оформленні Акту приймання-передачі за ціною 2 588 396 грн. 63 коп.

На підтвердження свого доводу представник позивача надав до справи Звіт про незалежну оцінку майна - зазначеної квартири, виконаний ТОВ «Кредитне брокерське агентство», в якому варітьсь кварти визначена в сумі 2 007 900 грн.

Представником відповідача було надано копію Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості вказаної квартири, який був виготовлений станом на 09.09.2014 р., відповідно до якого вартість квартири була визначена в сумі 1 512 240 грн.

Доводи представника позивача про те, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи на предмет визначення ринкової вартості квартири, також не є обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься копія Висновку експертів за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження від 25.03.2015 р., згідно якого вартість вказаної квартири станом на 25.03.2015 р. становила 2 810 788 грн. (а/с 66). Згідно Висновку експерта від 03.06.2015 р. вартість вказаної квартири станом на 10.09.2014 р. становила 1 864 720 грн. (а/с 128)

В матеріалах справи міститься копія Висновку експертів за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження від 25.03.2015 р., згідно якого вартість вказаної квартири станом на 24.03.2015 р. становила 2 810 788 грн. (а/с 66). Згідно Висновку експерта від 03.06.2015 р. вартість вказаної квартири станом на 10.09.2014 р. становила 1 864 720 грн. (а/с 128), що лише на 14,97% більше від ціни, визначеної в договорі.

Звіт про незалежну оцінку майна, наданий представником позивача, який був виконаний ТОВ «Кредитне брокерське агентство» був виконаний з використанням порівняльного підходу, без проведення обстеження об'єкту дослідження, з використанням курсу НБ України - 13,425024 грн. за 1 дол. США, тоді як у Звіті, виконаному ТОВ «Актив-експерт», використано курс 12,926071 грн. за 1 дол. США.

Статтею 203 ЦК Українивстановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом. Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, то вони вважаються недійсними з моменту їхнього укладення та не визнаються нікчемними в судовому порядку.

В даному випадку позивачем при зверненні до суду з позовом та при подачі апеляційної скарги не було надано доказів на підтвердження визнання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вказаного договору нікчемним правочином в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та його державна реєстрація були проведені у відповідності до умов договору та згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вимог про визнання вказаного правочину недійсним позивачем не заявлялось.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» - Славкіної Марини Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нікчемним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 752/3108/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12687/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Сальникова Н.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.