Провадження № 2/161/3505/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 листопада 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Акайомовій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних витрат, пені та моральної шкоди за прострочення виконання зобовязання, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу позики. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 20 березня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Позикодавець надав позичальнику строкову позику в розмірі 13 130,00 гривень. Згідно умов договору позики, термін повернення позики 20 січня 2015 року. Зважаючи на дату повернення відповідач порушила взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення отриманих в позику коштів.

На момент подання даної позовної заяви відповідач не повернула позичених коштів в сумі 13 130,00 гривень. Враховуючи факт порушення відповідачем її зобовязання в частині повернення позики, ОСОБА_2 було нараховано індекс інфляції в розмірі 19 920,67 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 2 892,20 грн. та пеню в розмірі 5 276,82 грн.

Слід зазначити, що незаконними діями ОСОБА_2 позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у її душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок порушення її законних майнових прав та звичного способу життя, оскільки вона позичила майже всі свої кошти у неї не було засобів для існування та вимушена позичати гроші у своїх близьких та рідних. Оцінює завдану моральну шкоду розміром 3 000 грн.

На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача суму отриманої та неповернутої позики в розмірі 13 130,00 грн., 3% річних в сумі 2 892,20 грн., інфляційні втрати в розмірі 19 920,67 грн., пеню в розмірі 5 276,82 грн., а всього на загальну суму 41 219,69 грн., 3 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.

Позивач в судове засідання подав заяву, в якій позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, жодних заперечень, доказів, суду не подала, хоча належним чином була повідомлена про день і час розгляду справи, а тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, по наявних доказах, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом при розгляді справи встановлено, що 20 березня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с. 8-9).

Позикодавець надав позичальнику строкову позику в розмірі 13 130,00 гривень. Згідно умов договору позики, термін повернення позики 20 січня 2015 року. Зважаючи на дату повернення відповідач порушила взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення отриманих в позику коштів.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, між позивачем та відповідачем 20 березня 2008 року укладений договір позики.

У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення у договорі безпроцентної позики визначений 20 січня 2015року.

На час звернення до суду, відповідач свого зобовязання не виконала, позичених грошей не повернула. Станом на час розгляду справи судом позика не повернута.

Згідно ч.1 п.3 ст. 3 Цивільного кодексу України за субєктом цивільного права зберігається можливість укладати договір і визначати його зміст, на свій розсуд, відповідно до домовленості, що і було зроблено в даному випадку між позивачем та відповідачем.

Крім того, оскільки оригінал договору позики знаходиться у позивача, то дане зобовязання вважається не виконаним боржником як зазначено ст. 545 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до договору та ст. 1049 ЦК України відповідач взяв на себе зобовязання повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем.

Крім того в силу ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобовязання з повернення грошових коштів ОСОБА_1 не виконала.

В результаті чого в неї виникла заборгованість перед ОСОБА_1 в розмірі 13 130,00 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2 892,20 грн., інфляційні втрати в розмірі 19 920,67 грн.

Щодо стягнення пені в розмірі 5 276,82 грн., то суд вважає, що дану вимогу не слід задовольняти, оскільки в договорі позики від 20.03.2008 року не вказано про стягнення пені за порушення виконання зобовязання.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4С ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 35 942,87 грн., з яких: борг в розмірі 13 130,00 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2 892,20 грн. та інфляційні втрати в розмірі 19 920,67 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації ,ступеня вини особи,яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,а також з урахуванням інших обставин,які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні цивільно-правового спору в основу свого рішення суд покладає лише норми права і не вправі покликатися на інші соціальні норми, зокрема норми моралі.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачем не представлено достатніх доказів її заподіяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач згідно посвідчення № 326874 являється інвалідом І групи, тому згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 359,43 грн. в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 11, 23, 509, 526, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1050, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 57, 60, 88, 212 - 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, яка проживає за адресою: 43005, м. Луцьк, вул. Клима Савури, 46б, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 березня 2008 року в загальному розмірі 35 942,87 (тридцять пять тисяч девятсот сорок дві гривні вісімдесят сім копійок) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 359,43 (триста пятдесят девять гривень сорок три копійки) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача ОСОБА_2, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.П. Пушкарчук