Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Рихтівської сільської ради Камянець-Подільського району Хмельницької області про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Рихтівської сільської ради Камянець-Подільського району Хмельницької області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Зазначала, що в процесі приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Єдність» с. Рихта Камянець-Подільського району ОСОБА_2 отримала сертифікат НОМЕР_3 на земельну частку (пай) за № НОМЕР_2 від 17 лютого 1997 року та сертифікат серії НОМЕР_1 на земельну частку (пай) за № НОМЕР_4 від 05 листопада 1997 року, який відповідач успадкувала на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3

На підставі сертифікатів ОСОБА_2 видано державний акт серії НОМЕР_5 про право власності на земельну ділянку площею 1,86 га та державний акт серії НОМЕР_6 на земельну ділянку площею 2,80 га.

Державний акт серії НОМЕР_5 про право приватної власності на земельну ділянку № НОМЕР_7 площею 1,86 га ОСОБА_2 видано на підставі рішення Рихтівської сільської ради Камянець-Подільського району Хмельницької області від 07 червня 2002 року № 10.

Державний акт серії НОМЕР_6 на земельну ділянку площею 2,80 га відповідачу видано на підставі розпорядження Камянець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області від 06 лютого 2004 року № 50/2004 р.

ОСОБА_1 на підставі розпорядження Камянець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області від 31 жовтня 2005 року № 830/2005 р передано у власність земельну ділянку № НОМЕР_7 площею 1,86 га.

03 березня 2006 року позивачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_7 площею 1,86 га, розташовану на території Рихтівської сільської ради Камянець-Подільського району Хмельницької області.

З планів зовнішніх меж земельних ділянок, які містяться в державних актах, вбачається, що земельна ділянка, на яку видано державний акт позивачу, є тією ж земельною ділянкою, на яку видано державний акт ОСОБА_2

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім'я ОСОБА_2 недійсним.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦГІК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 155 Земельного кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року, визнано недійсним розпорядження голови Камянець-Подільської районної державної адміністрації від 31 жовтня 2005 року № 830/2005 р. «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки № НОМЕР_7 площею 1,86 га, що знаходиться на території Рихтівської сільської ради за межами населених пунктів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України).

Саттею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції позивачу було роз'яснено, що у відповідності до п. «г» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади.

Однак, ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку виданого на ім'я ОСОБА_2, своє право на уточнення позовних вимог у відповідності ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не реалізувала.

За таких обставин, відмовляючи у позові ОСОБА_1, суди дійшли обгрунтованого висновку, що державний акт на право приватної власності на землю виданий на підставі рішення Рихтівської сільської ради Камянець-Подільського району Хмельницької області від 07 червня 2002 року про передачу у власність відповідачу земельної ділянки № НОМЕР_7 площею 1,86 га відповідає вимогам ст. ст. 12, 116 Земельного кодексу України, а тому підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О.Остапчук