У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 1 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 14 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 277 000 доларів США зі сплатою 11,30% річних з кінцевим терміном повернення 14 листопада 2016 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «УкрСиббанк» та окремо з ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договори поруки, за умовами яких останні взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим станом на 22 квітня 2014 року виникла заборгованість в сумі 1 563 526,10 грн, яку банк просив стягнути солідарно з боржника та поручителів.

ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що банк не пред'явив до нього як до поручителя вимоги в шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання поруки припиненою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 5 листопада 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 563 526,10 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано договір поруки, укладений 14 листопада 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, припиненим з 15 листопада 2007 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 1 квітня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 5 листопада 2014 року в частині часткового задоволення первісного позову змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 144 614,41 доларів США, що еквівалентно 1 626 540,29 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Одеської області від 1 квітня 2015 року та залишення в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає часткову задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 14 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 277 000 доларів США зі сплатою 11,30% річних з кінцевим терміном повернення 14 листопада 2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 58171 від 14 листопада 2006 року, між банком та ОСОБА_5 - договір поруки № 59701 від 14 листопада 2006 року, між банком та ОСОБА_6 - договір поруки № 59651 від 14 листопада 2006 року. Відповідно до кожного з договорів поручитель відповідає перед банком за порушення боржником зобов'язань, передбачених кредитним договором, солідарно у повному обсязі.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим станом на 22 квітня 2014 року виникла заборгованість у сумі 144 614,41 доларів США, що еквівалентно 1 563 526,10 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню тільки з боржника, оскільки порука ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 припинена.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що порука ОСОБА_5 припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову банку, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості. Проте вважав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зобов'язувались солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань, оскільки в один і той же день та з метою забезпечення одного і того ж зобов'язання договори поруки укладені з кожним, і стягнув солідарно з них на користь позичальника відповідну заборгованість. За відсутністю позову про припинення поруки ОСОБА_4 і ОСОБА_6 вважав помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості тільки з боржника.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції в погодитись не можна.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 1.4 кожного з договорів поруки, укладених окремо з ОСОБА_4 і ОСОБА_6 14 листопада 2006 року, позичальник та кожен з поручителів відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Висновок суду апеляційної інстанції про наявність безумовних підстав для солідарного стягнення з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджується з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого; у разі укладення окремо кожним з поручителів кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання, між ними солідарної відповідальності не виникає.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд залишив поза увагою те, що вимоги позичальника до кожного з поручителів обґрунтовані укладенням різних самостійних договорів поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарний боржник, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Крім цього, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про незаконність рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з ОСОБА_4 і ОСОБА_6 з підстав неподання ними відповідного позову.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання такого строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За змістом ч. 3 ст. 213 ЦПК України, суд ухвалює рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Саме припиненням поруки обґрунтовувала ОСОБА_6 свої заперечення на позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому при вирішенні позову кредитора такі заперечення поручителя підлягали з'ясуванню на підставі дослідження відповідних доказів і сама по собі відсутність позову про припинення поруки не звільняє суд від обов'язку перевірки таких заперечень.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції не спростував доводи апеляційної скарги щодо неправильності визначення строку виконання основного зобов'язання і дійшов передчасного висновку про законність рішення суду першої інстанції у цій частині.

У порушення вимог ст.ст. 213-214, 316 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не виконав покладений на нього процесуальний обов'язок з перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції з урахуванням підстав позову та заперечень сторін, в тому числі правильність застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов передчасного висновку про солідарне стягнення заборгованості з боржника та ОСОБА_4 і ОСОБА_6, погодившись із висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог зустрічного позову.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 1 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук