Справа № 310/2723/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2015 року Бердянський міськрайонний суд

У складі: головуючого судді Троценко Т. А.

При секретарі: Корнієнко М. Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за обєднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень прав власника і користувача житловим будинком,

- за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що 17. 03. 1999 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого вони мають двох доньок Марію та Дарію, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14. 08. 2013 року шлюб між ними розірвано.

На підставі договору дарування від 12. 11. 1991 року ОСОБА_2 належала 1/2 частина житлового будинку по вул. Чкалова, 9 в м. Бердянську, і з 1997 року він фактично мешкав за цією адресою і був у ньому зареєстрованим .

У період шлюбу за договором дарування від 25. 04. 2002 року до ОСОБА_2 перейшло право власності на 7/30 частин вказаного житлового будинку, а за договором купівлі продажу від 18. 09. 2002 року ОСОБА_3 придбала 4/15 частин цього ж будинку.

Після придбання усього будинку домоволодіння складалося з житлового будинку «А», житлового будинку «Б», крильця, гаражу «Д», альтанки над «Д» «Р», навісу «О», альтанки «П», літньої кухні «Т», воріт № 1 і № 2, водопроводу «М», замощення І, паркану № 3, замощення ІІ, водопроводу «У».

Після вересня 2002 року ними сумісно було демонтовано житлові будинок «А», у 2003 році демонтовано житловий будинок «Б», літню кухню «Н», замість них за спільні кошти побудовано новий двоповерховий житловий будинок площею приблизно 225 кв. м., а у 2008 році над гаражем «Т» надбудовано другий поверх.

Право власності на житловий будинок визнано за ОСОБА_2 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 21. 12. 2009 року, згідно якого новостворене домоволодіння стало складатися з житлового будинку «В- ІІ пов.», відкритої веранди «в-ІІ пов.», надбудови «Ф», що розташовані на земельній ділянці загальною площею 590 кв. м. по вул. Чкалова, 9 в м. Бердянську.

В січні 2014 року відповідачка стала психологічно тиснути на нього, щоб він залишив будинок, створювати перешкоди для користування ним, і він вимушений був виїхати з будинку і тимчасово зняти інше жиле приміщення, після чого ОСОБА_2 замінила замки вхідної брами і дверей жилого будинку, відмовляється надати їх йому, не дивлячись на його неодноразові вимоги.

На тій підставі, що він як власник частини спільного сумісного майна подружжя, має право вільно користуватися ним, просить усунути порушення прав власника та користувача житлового будинку, вселити його в будинок, зобовязавши відповідачку надати йому ключі від замків вхідної брами і вхідних дверей житлового будинку по вул. Чкалова, 9 в м. Бердянську, і не створювати йому перешкод у користуванні будинком.

В судовому засіданні позивач з представником за договором і свідоцтвом адвокатом ОСОБА_4 підтримав свої вимоги і пояснив, що після того, як у період сумісного шлюбу зі ОСОБА_2 у 2009 році за останньою визнано право власності на новостворене майно у вигляді житлового будинку № 9 по вул. Чкалова, виникло право спільної сумісної власності подружжя, і право відповідачки на будинок за попередніми договорами втратило свою силу. Він з 1999 року постійно мешкав ньому, був зареєстрований, там же знаходиться належне йому майно у вигляді частки у спільному майні подружжя, а саме побутової техніки, меблів тощо.

В січні 2014 року він за вимогою ОСОБА_2 покинув житловий будинок, яка вимагала цього і пропонувала закрити відносно нього кримінальну справу. Забрав лише свої особисті речі, але ніколи не мав наміру покидати будинок остаточно, в теперішній час не може зайти в будинок, бо йому на дають ключем від вхідних дверей та брами, відповідачка змінила на воротах кодовий замок.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні з представником за договором і свідоцтвом адвокатом ОСОБА_5 позов не визнала і пояснила, що будинок є її власністю, ОСОБА_1 ніколи не просив визнавати за собою якусь частку на нього, бо не мав до цього відношення.

У січні 2014 року він добровільно покинув будинок на тій підставі, що створив нову сім»ю, з якою мешкає і у теперішній час. Вона надала згоду на закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1, щоб у батька її дітей не було судимості.

У квітні 2014 року він приїхав з відеокамерами, влаштував сварку, перелазив через забор, коли діти вже спали, вона заперечувала проти цього, не пускала його, і він викликав міліцію. Вона дійсно замінила замки на вхідних дверях, але ОСОБА_1 ніколи не звертався до неї з вимогою надати йому ключі.

ОСОБА_2 звернулася із самостійним позовом, який ухвалою суду був обєднаний в одне провадження з позовом ОСОБА_1, і вказала, що відповідач за час спільного життя з нею неодноразово вчиняв сварки та бійки, причиняв їй тілесні ушкодження, психічно травмував неповнолітніх дочок. У січні 2014 року забрав свої особисті речі і добровільно покинув будинок, який зареєстрований за нею, створив нову сім»ю, де у 2014 році народилася дитина, мешкає разом зі своєю новою сім«єю, не приймає участі в утриманні будинку по вул. Чкалова, 9, комунальні послуги не сплачує. Таким чином, не мешкає більше, ніж 1 рік без поважних причин.

Вона примирилася з ним із закриттям кримінальної справи з тих підстав, що він сам добровільно виїхав з будинку, і простила його щоб у батька її дітей не було судимості.

На підставі ст. ст. 107,156 ЖК України, 405 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у належному їй житловому будинку № 9 по вул. Чкалова в м. Бердянську.

В судовому засіданні підтримала свій позов на вище перелічених підставах і просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечує проти позову, вказує на те, що в будинку залишилося майно, яке є спільним майном подружжя, тому він в усякому разі має право на користування цим будинком, і намагався зайти в нього, але ОСОБА_2 його не пустила. Він мешкає зі своєю новою сім»єю в будинку батьків дружини, але бажає мешкати в будинку по вул. Чкалова, 9.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 суду пояснили, що вони як близькі родичі ОСОБА_2 знають, що ОСОБА_1 створив нову сім»ю, забрав усі свої особисті речі, увесь інструмент з гаражу і виїхав з будинку до своєї дружини і дитини на вул. Калініна в м. Бердянську, де мешкає по теперішній час. Весною 2014 року він перелазив через забор, мабуть, хотів попасти в будинок, але ОСОБА_2 його не пустила. Їм відомо, що вона замінила замки на дверях та калитці, але не знають, щоб він просив їх надати йому.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона сусідка ОСОБА_2 і знає, що ОСОБА_1 не проживає в будинку по вул. Чкалова, 9 більше 1 року у звязку із створенням нової сім»ї. ОСОБА_5 2014 році його доньки розповідали їй, що їх батько перелазив через забор і пошкодив матері палець.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і задоволення позову ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 березня 1999 року по 14 серпня 2013 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей 19. 08. ІНФОРМАЦІЯ_2.

У вказаний період сім»я мешкала в житловому будинку по вул. Чкалова, 9 в м. Бердянську Запорізької області, який зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12. 11. 1991 р., договору дарування від 25. 04. 2002 р., договору купівлі продажу від 18. 09. 2002 року, а також на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 21. 12. 2009 року.

Усі члени сім»ї були зареєстровані за вказаною адресою.

Сторонами не заперечувався також той факт, що 06 січня 2014 року ОСОБА_1 покинув житловий будинок по вул. Чкалова, 9, забравши свої особисті речі, про що свідчить копія його особистої розписки, наданій судді Бердянського міськрайонного суду у рамках розгляду кримінальної справи.

ОСОБА_2 14. 01. 2015 року звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати колишнього члена своєї сім»ї - ОСОБА_9 таким, що втратив право користування жилим приміщенням як такого, що не проживає в будинку більше року без поважних причин на підставі добровільного виїзду з будинку.

Досліджуючи факт того, чи добровільно ОСОБА_1 залишив житловий будинок, суд зважає на такі обставини.

ОСОБА_1 вказує на те, що ОСОБА_2 шантажувала його відкритою відносно нього кримінальною справою, а оскільки він влаштовувався на роботу у виконком Бердянської міської ради, на державну службу, то міг не влаштуватись на цю роботу, маючи судимість, тому він під її тиском залишив будинок, забравши свої особисті речі.

Проте суд вважає цю позицію перекручуванням фактів у звязку з наступним.

Як вбачається з копії ухвали Бердянського міськрайонного суду від 22. 01. 2014 року ОСОБА_1 був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 у листопаді 2013 року.

06. 01. 2015 року ОСОБА_1 покинув житловий будинок, написав судді розписку, що забрав усі свої особисті речі і претензій до ОСОБА_2 не має.

22. 01. 2014 року у судовому засіданні ОСОБА_2 погодилася примиритися з ОСОБА_9 і просила закрити відносно нього кримінальне провадження, отже ці факти узгоджуються з твердженням позивачки, коли вона пояснила, що у звязку з тим, що ОСОБА_1 добровільно виїхав з будинку, вона погодилася на закриття кримінальної справи, а також не хотіла, щоб батько її дітей був судимий.

Ці обставини не суперечать одна одній, є послідовними та логічними.

Суд також приймає до уваги той факт, що у ОСОБА_1 була підстава покинути будинок своєї колишньої дружини він створив нову сім»ю, де у листопаді 2014 року народилася дитина, крім того, він особисто прийняв рішення покинути будинок також у звязку з тією обставиною, що міг у зв»зку з наявністю судимості не влаштуватися на державну службу, то ж цей факт для нього був головним, коли він вирішував питання про залишення будинку.

Тобто станом на 06. 01. 2014 року він прийняв рішення, яке влаштовувало обидві сторони, ніякої домовленості зі ОСОБА_2 про те, що він покидає будинок тимчасово, а у подальшому повернеться і буде жити, судом не встановлено, і про це не заявила жодна із сторін. Той факт, що він в подальшому один раз намагався проти волі ОСОБА_2 проникнути в будинок, не спростовує того факту, що покинув він його добровільно.

Відсутність інтересу до будинку у ОСОБА_1 підтверджується також відсутністю з його боку намагання сплачувати комунальні послуги, утримувати будинок і господарчі будівлі у належному стані.

Наявність судового спору між сторонами про поділ майна подружжя свідчить тільки про намагання вирішити спір щодо майна, набутого у шлюбі, і відношення до права користування житловим будинком не має.

Суд не приймає позиції ОСОБА_1 щодо презумпції права спільної сумісної власності подружжя по факту користування спільно нажитим майном, оскільки судом спір по майну не вирішений, і він не вказав, яким саме майном він бажає користуватися у житловому будинку № 9 по вул. Чкалова в м. Бердянську.

Тож суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 узгоджуються з позицією ст.. 405 ЦК України, яка передбачає, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сторони не заперечують того факту, що ОСОБА_1 не мешкає в будинку з 06 січня 2014 року, і цей же факт підтверджено у судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_10

Разом з тим суд не може прийняти до уваги посилання позивачки на положення ст. 107 ЖК України, оскільки це інша підстава для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яким особи користуються на умовах найму, тому ця стаття судом не застосовується.

Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що є законними, обєктивними, доведеними належними доказами, і підлягають задоволенню.

У звязку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, так як позови є взаємовиключними.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою вул. Чкалова, 9 в м. Бердянську Запорізької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Бердянський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_11