АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.,

секретар Вівчарик Н.В.

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та річних відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 квітня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до судуз позовом про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання із суми 151350 грн., встановленого рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.11.2008 року, а всього 138041,21 грн. У березні 2016 року позивач уточнив розмір заборгованості, привівши розрахунок заборгованості по інфляційним втратам із початкової суми невиконаного зобов'язання розміром 150000 грн. в період з січня 2013 року по березень 2016 року та 3% річних з 29 січня 2013 року по 29 січня 2016 року, а всього просив стягнути з відповідача 118800 грн.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 квітня 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду є незаконним з огляду на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовує вимоги тим, що зобов'язання ОСОБА_1 по поверненню позики після набрання рішенням суду законної сили із доларів США перейшло у зобов'язання, виражене виключно в національній валюті, на яку поширюються нарахування інфляційних втрат. Крім того, відмовляючи у задоволенні вимог в частині стягнення 3% річних через відсутність клопотання про зміну позовних вимог, суд першої інстанції порушив диспозитивність цивільного процесу та не звернув увагу, що відбулась не їх зміна, а приведення розрахунку до

вимог закону.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 вважає висновок суду першої інстанції щодо відмови у позовних вимогах в частині стягнення інфляційних витрат правильним, оскільки основне зобов'язання боржника було в іноземній валюті. Крім того, вважає, що зі спливом трьох років позовної давності з часу набрання рішенням суду від 05.11.2008 року законної сили позивач через застосування наслідків спливу такого строку втратив право на стягнення відсотків, через що просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції з дотриманням статей 10,11,57-60 ЦК України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що підставою звернення із зазначеним позовом до суду було невиконане зобов'язання ОСОБА_1 по поверненню боргу в сумі 150000 грн., встановленого рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.11.2008 року, що сторонами визнавалося та відповідачем не спростовувалося (а.с.5).

Хоча і його резолютивна частина, з яким погодилися сторони, містить стягнення в національній валюті України гривні без прив'язки до долара США та офіційного курсу співвідношення цих валют на час ухвалення рішення, проте підставою звернення до суду було невиконання відповідачем договору позики в доларах США, що є основним зобов'язанням і виникло на підставі договору позики з предметом в іноземній валюті, а не з рішення суду.

Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Посилання позивача про відсутність іншого способу майнового захисту від матеріальних втрат через трансформацію рішенням суду зобов'язання в національну валюту є безпідставними, по скільки в разі незгоди з таким останньому слід було захищати порушене право шляхом його перегляду в апеляційному порядку.

Тому вірним є висновок суду першої інстанції з посиланням на ст.3607 ЦПК України та правову позицію Верховного Суду України, викладену в рішенні від 28 березня 2012 року по справі 6-3673вов10, за якими застосування інфляційних страт допускається виключно до зобов'язань, які залишилися невиконаними у національній валюті гривні, оскільки регуляторна політика держави у визначені індексу інфляції стосується статистичних даних знецінення саме національної валюти.

Про те, відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення відсотків за користування коштами суд першої інстанції у своїх висновках щодо необхідності за окремим клопотанням змін позовних вимог в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України припустився помилки.

Так, згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ч.1 ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відомостей щодо стану повного чи часткового виконання рішення суду та сплати заборгованості сторонами не надано, а визначений позивачем розмір простроченої заборгованості в сумі 150000 грн. відповідачем визнаний.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу ч.1 ст.257 та ч.1 ст.260 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Оскільки стягнуті рішенням суду кошти за договором позики повернуто не було, зобов'язання залишилося не виконаним, зважаючи на відсутність в викладених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, проценти за кредитом у зв'язку із відсутністю їх договірного розміру підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція, яка в силу ст.3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2016 року по справі 6-249цс15.

Позивач звернувся до суду у січні 2016 року (а.с.1) про стягнення процентів за невиконане зобов'язання в сумі 151350 грн., суму по якому самостійно, шляхом виключення з неї судових витрат, привів до вимог закону виходячи із 150000 грн. за період з 29.01.2013 року (а.с.39), тобто в межах строку позовної давності, що спростовує твердження відповідача про необхідність застосування наслідків їх спливу.

Визначаючи суму стягнення, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК , колегія суддів враховує розмір трьох процентів річних за кожен день прострочення за формулою: сума боргу ? 3% / 365 (кiлькiсть днів у році) ? кiлькiсть днів прострочення, сума відсотків становить 13500 грн., що є аналогічною вимогам.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення відсотків підлягає скасуванню з ухваленням нового по їх суті та згідно вище викладених підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України розмір судових витрат, які мали бути сплачені щодо задоволених вимог при подачі позову й підлягають стягненню з відповідача в дохід держави на підставі пунктів 1 та 6 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», становить за пред'явлення позову 551,2 грн. та апеляційний перегляд 606,32 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 квітня 2016 року в частині відмови у стягненні відсотків скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, відсотки за користування простроченою заборгованістю за договором позики від 15.04.2003 року в період з 29.01.2013 року по 29.01.2016 року в розмірі 13500 (тринадцять тисяч п'ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 1157 (одну тисячу сто п'ятдесят сім) грн.52 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді