Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/5520/15-ц головуючий у 1 інстанції Дмитрієва М.М.
провадження № 22-ц /778/6402/15 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, ОСОБА_4, третя особа - МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4, ОСОБА_4, третя особа - МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. На час покупки у квартири не було зареєстрованих осіб. У листопаді 2013 року, під час судового розгляду, позивачу стало відомо, що в ній зареєстровані, однак не проживають сторонні особи. 24.12.2013 року позивачу стало відомо, що шляхом повороту судового рішення у її квартирі зареєстровано ОСОБА_3. Будь - яких усних чи письмових домовленостей між нею та відповідачами стосовно проживання останніх у квартирі не було. На теперішній час згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2014 року відповідачі вимагають у позивача, користуючись своїм правом, витребувати квартиру з чужого незаконного володіння. Такі дії відповідачів порушують її права, як власника квартири, тому.

У звязку з зазначеним, позивач просила суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою № 65 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Малиновського, будинок № 17.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, що 23.10.1982 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів ОСОБА_6 було надано обмінний ордер № 3787 на вселення до квартири АДРЕСА_2, згідно з яким право на проживання у вказаній квартирі, окрім наймачки отримали члени її сім'ї - сини ОСОБА_7, ОСОБА_8. Згодом у зазначену квартиру вселилися в установленому порядку ОСОБА_4 як невістка - дружина сина наймачки ОСОБА_7, та ОСОБА_3, як онука наймача.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2008 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 було задоволено. ОСОБА_4, ОСОБА_3 були визнані такими, що втратили право користування вказаною квартирою, їх знято з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради № 395р від 27 лютого 2008 року "Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_3» квартиру було передано у приватну власність ОСОБА_6, яка 27.02.2008 року отримала свідоцтво № 28677 про право власності на квартиру.

07 березня 2008 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 (реєстровий № 782), продала квартиру ОСОБА_10, право власності якої було зареєстроване 05.05.2008 року ОП "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації".

В подальшому, 19 червня 2008 року, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2008 року було скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2010 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, залишено без розгляду.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 червня 2014 року, визнано незаконним розпорядження Комунарської районної адміністрації ЗМР №395р від 27.02.2008 року про приватизацію квартири АДРЕСА_4 на ім'я ОСОБА_6 визнано незаконним свідоцтво про право власності на житло № 28677 від 27.02.2008 року, видане Комунарською районною адміністрацією ЗМР на ім'я ОСОБА_6 Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири, укладений 07.03.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. В задоволенні позову про витребування квартири від ОСОБА_10 було відмовлено, оскільки на момент постановлення судового рішення відповідачка вже не являлася володільцем квартири ( а. с. 36-45,107-112 ).

ОСОБА_10 продала спірну квартиру ОСОБА_11, який 15.12.2011 року відчужив нерухомість ОСОБА_12. В подальшому квартиру придбала ОСОБА_2 , яка є власницею спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2013 року, укладеного з ОСОБА_12. (а.с.76)

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.06. 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.08. 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про витребування квартири № 65 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Малиновського, будинок № 17 у звязку із тим, що після задоволення вимог щодо скасування розпорядження Комунарської районної адміністрації від 27.02.2008 року про приватизацію квартири та визнання на ім'я ОСОБА_6 незаконним свідоцтво про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири, укладеного 07.03.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, власником квартири знову стала територіальна громада, а не ОСОБА_3, яка на момент приватизації була користувачем житлового приміщення (а.с.77)

Зазначене рішення набрало законної сили і за положеннями ч.3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційним для вирішення спору між сторонами.

З 16.10.2014 року ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою МКП «Основаніє».

ОСОБА_3 була зареєстрована за вказаної адресою, однак у 2014 році була знята з реєстрації за рішенням суду. На цей час реєстрація відсутня. (а.с. 16)

ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.15)

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції послався на те, що позивач не довів порушення своїх прав зі сторони відповідачів, які зареєстровані та проживають за іншою адресою.

Представник відповідача визнає, що ані ОСОБА_13, ані ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживають та ніяких перешкод у розуміні ст. 317, 386,391 ЦК України здійснення право власності не чинять ОСОБА_2

Апеляційна скарга не містить в собі доводів якими б спростовані висновки суду проте, що відповідачі не чинять перешкод позивачу.

Такий висновок відповідає фактичним обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права.

Щодо пояснень представника позивача в апеляційній інстанції проте, що відповідачі оспорюють права позивача предявленням вимог про витребування квартири, то такі їх дії не можна вважати порушенням його прав у розумінністатей 16, 317, 386, 391 ЦК України, оскільки право на звернення до суду гарантується ст. 8 Конституції України та ст. 3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України і само по собі звернення до суду не є порушенням прав власника володіти, користуватися, або розпоряджатися майном.

За положеннями статей 16, 317, 386, 391 ЦК України вимоги власника щодо усунення порушень іншою особою прав власності, а саме право володіння, користування чи розпорядження, можуть бути заявлені власником права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач не наводить ані в позові, ані в апеляційної скарги які дії відповідачів та в чому полягає порушення його право володіння, користування чи розпорядження майном.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в разі, коли жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Участь інших осіб, у таких витратах визначається його власником і обов'язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України).

За доводами апеляційної скарги суд не прийняв до уваги проте, що під час повороту виконання рішення суду протягом півроку на відповідачів нараховувалися кошти за утримання прибудинкової території, витрати на газ, воду не приймаються колегією судів , оскільки адекватним поновленням такого порушеного права позивача за положеннями ст. 156 ЖК України є підставою для предявлення регресних вимог про стягнення таких кошті, ані визнання відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням відповідачів, оскільки на час звернення до суду, та розгляду справи у суді , відповідачі зареєстровані та проживають за іншою адресою, отже не порушують права користування, володіння та розпорядження майном.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно статей 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За статтями 60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача проте, що відсутність реєстрації відповідачів не припиняє їх право користування приміщенням не спростовує та не визначає в чому полягають перешкоди зі сторони відповідачів, якими їх діями чиняться перешкоди, та якими доказами такі перешкоди підтверджені.

Доводи апеляційної скарги проте, що право відповідачів щодо користування квартирою є похідним від колишнього власника квартири ОСОБА_6, яка продала квартиру не приймаються колегією судів, оскільки рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2014 року було визнано незаконним розпорядження Комунарської районної адміністрації ЗМР №395р від 27.02.2008 року про приватизацію квартири АДРЕСА_4 на ім'я ОСОБА_6 та визнана укладена нею угода щодо відчуження нею квартири ОСОБА_10 недійсною (а.с.76)

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову є по суті правильним, законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відсутності порушень прав позивача, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2015 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: