Номер провадження: 22-ц/785/8129/15
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: Артеменка І.А.,

суддів: Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 про стягнення боргу,-

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу у сумі 1310000 доларів США, що еквівалентно 10480000 грн..

Разом з позовною заявою позивачем до суду була надана заява про забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2012 року клопотання про забезпечення позову задоволено частково.

Залучено до участі у справі у якості третьої особи на сторони відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7.

Накладено арешт на майно, право приватної власності на яке зареєстроване за ОСОБА_6:

-квартиру АДРЕСА_1

-земельну ділянку, площею 0,0600 га та садовий будинок, що знаходяться на АДРЕСА_3

-земельну ділянку, площею 0,1000 га., за адресою: АДРЕСА_4

Накладено арешт на майно, право приватної власності на яке зареєстроване за ОСОБА_5:

-квартиру АДРЕСА_5

Заборонено проводити стосовно переліченого майна відчуження, здачу під заставу, в оренду.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_3, який не приймав участь у справі, подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартири АДРЕСА_1 відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст ухвали, яка оскаржена, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За правилами ч. 2 п. 3 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право змінити ухвалу.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів в істотному розмірі, тому зазначені в заяві заходи забезпечення позову є співмірними з заявленими вимогами.

Але колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 1 та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. При цьому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу у сумі 1310000 доларів США, що еквівалентно 10480000 грн..

Одночасно з позовною заявою була подана заява про забезпечення позову, яка оскаржуваною ухвалою була задоволена.

Апеляційним судом встановлено, що 14.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений договір про надання споживчого кредит.

З метою забезпечення кредитного договору 14.11.2006 року між сторонами був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_5 передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_5

Відповідно до договору комісії № 120815/2 на вчинення правочину щодо придбання права вимоги за кредитним договором від 12.08.2015 року ОСОБА_3 набув права вимоги до ОСОБА_5 за кредитним договором.

Згідно з умовами договору відступлення прав за іпотечним договором від 20.08.2015 року ТОВ «Фінансова компанія «СІАГАЛ» відступає, а ОСОБА_3 набуває прав іпотекодержателя, належних зазначеному товариству відповідно до іпотечного договору та договору про відступлення прав за іпотечним договором.

Також судом було встановлено, що 26 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений договір про надання споживчого кредиту.

З метою забезпечення кредитного договору 26.12.2006 року між «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_4

Згідно з умовами договору комісії № 120815/1 на вчинення правочину щодо придбання права вимоги за кредитним договором від 12.08.2015 pоку, ОСОБА_3 набув права вимоги до ОСОБА_6 за кредитним договором.

Відповідно умов договору відступлення прав іпотечним договором від 12.08. 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІАГАЛ» відступає, а ОСОБА_3 набуває прав іпотекодержателя, належних товариству відповідно до іпотечного договору та договору відступлення прав за іпотечним договором.

З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки вбачається, що зазначені договори відступлення прав за іпотечними договорами зареєстровані у встановленому законом порядку та іпотекодержателем спірних квартир є ОСОБА_3.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною сьомою ст. 3 вказаного Закону передбачено, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно з ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі ст. 19 ЗУ «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Таким чином, наклавши арешти на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, судом першої інстанції були порушені права ОСОБА_3, оскільки апелянт, який є іпотекодержателем за іпотечними договорами має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предметів іпотеки.

Частиною першою ст. 33, ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель задовольняє свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки станом на сьогоднішній день зобов'язання ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не виконані, ОСОБА_3 вирішив задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, але не може цього зробити, оскільки на це майно накладено арешт.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності зміни ухвали, шляхом відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6, та квартиру АДРЕСА_5 що належить ОСОБА_5.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а ухвала підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2012 року змінити.

Скасувати ухвалу суду в частині накладання арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6, та квартиру АДРЕСА_5 що належить ОСОБА_5.

Скасувати ухвалу в частині заборони проводити відчуження, здачу під заставу, в оренду квартири АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6, та квартири АДРЕСА_5 що належить ОСОБА_5.

В цій частині постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 щодо накладання арешту на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6, та квартиру АДРЕСА_5 що належить ОСОБА_5.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко