Провадження № 2/761/558/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бешировій Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району», Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», про визнання відмови у виключенні житлового приміщення із числа службового протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 15 серпня 2014 року звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації (далі - Відповідач № 1), Комунального підприємства «Керуюча дирекція Шевченківського району» (далі - Відповідач № 2), Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - Відповідач № 3), про зобов'язання вчинити дії щодо виключення житлового приміщення з числа службових.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.12.2014р. просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати відмову Відповідачів у задоволенні клопотання про зняття статусу службового з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 протиправною; зобов'язати Відповідача № 2 подати клопотання до Відповідача № 1 про виключення приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових; зобов'язати Відповідача № 3 подати клопотання до Відповідача № 1 про виключення приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових та зобов'язати Відповідача № 1 вчинити дії щодо винесення рішення про зняття із житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 статусу службового.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, вона працювала у комунальній сфері Шевченківського району м. Києва робітником з комплексного прибирання з вересня 1996 року по 17.12.2007 року. Зазначає, що починаючи з 1999 року і по день звернення із даним позовом до суду, відповідно до розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.06.1999р., вона проживає у кімнаті, житловою площею 17,4 кв. м, комунальної квартири, за адресою: АДРЕСА_1, яка була надана їй та її матері, яка на той час також працювала у комунальній сфері, як службове житлове приміщення. Вказує, що за весь час проживання вона дбала про належне утримання цієї квартири, робила ремонт, сплачувала комунальні платежі, додержувалась правил користування жилим приміщенням, використовувала нерухоме майно за його цільовим призначенням. Зауважує, що звернувшись до Відповідача № 2 із клопотанням про зняття службового статусу зі спірного житлового приміщення, вона отримала відповідь про відмову у задоволенні клопотання, тому вона вважає що Відповідачами грубо порушуються її житлові права. Вказує, що оскільки колишній роботодавець втратив право на виселення осіб з вказаного приміщення, жиле приміщення, на її думку, повинно бути виключене з числа службових, для реалізації права на його приватизацію, без врахування черговості на отримання житла в загальному порядку.

У судовому засіданні Позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник Відповідача № 1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що вказане приміщення було надано для тимчасового мешкання, до відселення будинку на капітальний ремонт. Сам по собі факт проживання у службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, не є, на його думку, підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

У судовому засіданні представник Відповідача № 2 заперечував проти задоволення позовних вимог вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.

Представник Відповідача № 2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що Позивачем не доведено статус житлового приміщення, як службового приміщення, та не надано належних доказів, які б вказували про надання цього житла Позивачеві, як службового, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач працює у житлово-комунальній сфері з вересня 1996 року робітником з комплексного прибирання та по переводу з 01.06.2007р. з ЖЕК - 1012 і по теперішній час працює в КП ЖЕК «Покровська».

Відповідно до довідки ЖЕК «ТАТАРКА» № 2732 від 18.06.2007р., ОСОБА_1 з 1996 року по даний час проживає по АДРЕСА_1, без зареєстрованого місця проживання.

Відповідно до Розпорядження голови Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва від 10.06.1999 № 708 «Про затвердження пропозиції комісії по розгляду житлових питань громадян, підприємств і організацій району від 10.06.1999р.» ОСОБА_2 на сім'ю з 2 осіб (вона та дочка) надано жилу площу у комунальній квартирі АДРЕСА_1 для тимчасового мешкання, до відселення мешканців, у зв'язку з капремонтом.

Відповідно до ст. 122 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Як вбачається з наданого архівного витягу від 14.05.2015р. № 02-13/34-25/988, ордери на вказану жилу площу ОСОБА_2 не видавались.

На звернення Позивача до директора КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» щодо вивільнення її службової квартири з числа службових, їй повідомлено листом від 04.06.2014 № 345, що виключення жилого приміщення з числа службових відбувається за клопотанням підприємства, установи та організації рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради в разі, якщо відпала потреба в такому його використанні

Також, з аналогічною заявою Позивач зверталась до КП «ЦОС Шевченківського району». Листом від 28.05.2014р. № 02/2489, їй було відмовлено у задоволенні клопотання.

Порядок надання, користування та виключення з числа службових приміщень регламентується постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 № 37 «Про службові жилі приміщення».

Зазначеною вище постановою передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням.

Пунктом 3 постанови «Про службові жилі приміщення» визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 6 постанови «Про службові жилі приміщення», жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Крім цього, відповідно до ч. 1, 3 ст. 132-1 ЖК УРСР, до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання.

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання також надаються особам, яких визнано біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту та громадянам, які вимушені залишити жиле приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного жилого приміщення у порядку встановленому законом.

Відповідно до ст. 132-2 ЖК УРСР, громадяни, яким надане жиле приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ цього жилого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти в нього інших мешканців.

Таким чином, вказане житлове приміщення надавалось Позивачеві не як службове, а для тимчасового мешкання до відселення будинку на капремонт. При цьому сам факт проживання Позивача у вказаному жилому приміщенні та наявність трудових відносин з підприємством не є підставою для виключення кімнати АДРЕСА_1, зі службових приміщень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оскільки стороною Позивача належним чином не зазначено, як і не надано належних та допустимих доказів, а судом не встановлено вчинення Відповідачами неправомірних дій по відношенню до Позивача, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, на підставі ст. 19 Конституції України, ст..ст.122, 132-1, 132-2 ЖК УРСР, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 81, 88, 212-215, 218 ч. 1 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району», Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», про визнання відмови у виключенні житлового приміщення із числа службового протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - в і д м о в и т и.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :