1Справа № 335/7838/15-ц 2/335/1900/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2015 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

при секретарі Гончаренко М.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представників третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної ради в особі голови Ради ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача комунальний заклад «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради про визнання припинення дії контракту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України незаконним, поновлення на посаді директора комунального закладу «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради, стягнення оплати за час вимушеного прогулу починаючи з 23 липня 2015 р. по день поновлення на роботі у щоденному розмірі 251,73 гривень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної ради в особі голови Ради ОСОБА_6 про визнання припинення дії контракту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України незаконним, поновлення на посаді директора комунального закладу «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради, стягнення оплати за час вимушеного прогулу починаючи з 23 липня 2015 р. по день поновлення на роботі у щоденному розмірі 251,73 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 12 лютого 1990 р. він працював на посаді директора комунального закладу «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради. 22 липня 2013 р. між ним та відповідачем було укладено трудовий контракт терміном на 1 рік, до 22 липня 2014 р. Дію контракту було продовжено ще на 1 рік шляхом укладення додаткової угоди № 1 від 22 липня 2014 р. у травні 2015 р. він звернувся до відповідача із заявою про продовження терміну дії контракту, проте, голова Запорізької обласної ради прийняв розпорядження № 141-св від 21 липня 2015 р. про його звільнення у звязку із закінченням строку дії контракту за п. 2 ст. 36 КЗпП України з 22 липня 2015 р. Копію розпорядження позивач отримав 6 серпня 2015 р. Вважає дане рішення та його звільнення незаконним з огляду на вимоги ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 21, ч. 2 ст. 23, ст. 39-1 КЗпП України, оскільки контракт від 22 липня 2013 р. було продовжено 22 липня 2014 р., у звязку із чим він вважається таким, що укладено на невизначений строк. З наведених підстав, та з урахуванням положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 просив позов задовольнити (арк. справи 15).

Ухвалою суду від 19 жовтня 2015 р. до участі у справі залучено комунальний заклад «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (арк. справи 116).

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі. Також представником позивача у судові засідання надавались письмові пояснення щодо заперечень відповідача та третьої особи, які наявні в матеріалах справи (арк. справи 7172, 8890 та ін.), у яких він обґрунтував свою позицію посиланнями на положення діючого законодавства, рішення Конституційного Суду України від 9 липня 1998 р. № 12-рп/98 (справа про тлумачення терміну «законодавство»). Вказав, що ОСОБА_1 є таким, що не піддавався дисциплінарному стягненню. Акти органів місцевого самоврядування, на переконання представника, не є законодавчими актами у сфері трудових відносин, з огляду на що вважав посилання на них відповідача безпідставними. Тому включення до контракту обмежень строку його дії є дискримінаційним та недійсним, з огляду на що позивач не повинен був звертатись до відповідача з вимогами про скасування таких положень контракту. Крім того, просив визнати докази, надані відповідачем та третьою особою неналежними.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що позивач помилково вважає свій контракт укладеним на невизначений строк із посиланням на ст. 39-1 КЗпП України, оскільки цією нормою права передбачається, що необхідними умовами продовження трудових відносин на невизначений строк є фактична тривалість трудових відносин та відсутність вимог будь-якої із сторін щодо їх припинення. З боку відповідача була висунута вимога щодо припинення трудових відносин, яка реалізована шляхом прийняття головою Запорізької обласної ради відповідного розпорядження. Контракт із позивачем не переукладався, а був продовжений один раз шляхом укладання додаткової угоди. Зазначила, що ОСОБА_1 подав відповідачеві заяву щодо згоди на укладання контракту (та додаткової угоди) на визначений строк, чим висловив особистий інтерес у цьому відповідно до вимог ст. 23 КЗпП України. Зауважила, що ОСОБА_1 за час роботи піддавався дисциплінарному стягненню. Також представником відповідача надані письмові заперечення проти позову та пояснення, в яких вона обґрунтувала свою позицію посиланнями на положення законодавства та акти Запорізької міської ради (арк. справи 4143, 9192). Просила в задоволенні позову відмовити.

Представники третьої особи у судовому засіданні заперечували проти позову з тих підстав, що п. 5.5 контракту, укладеного між сторонами справи, встановлено можливість його продовження за згодою сторін. Вважали помилковим посилання позивача та його представника на ст. 39-1 КЗпП України, оскільки виходячи з цієї норми права дія договору може бути продовжена лише, якщо трудові відносини фактично тривають, якщо жодна сторона не вимагає їх припинення. В даному випадку з боку відповідача була відсутня згода на продовження трудових відносин із ОСОБА_1 Позивач не скористався своїм правом на скасування або визнання недійсними будь-яких умов контракту. Зазначили також, що під час роботи позивача ним було допущено порушення трудових обовязків, що стало підставою для його притягнення до дисциплінарної відповідальності та перевірки органами фінансової інспекції даного комунального закладу. Просили позов залишити без задоволення (заперечення на арк. справи 121122).

Заслухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до записів у його трудовій книжці з 12 лютого 1990 р. працював на посаді директора комунального закладу «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради (арк. справи 18).

16 липня 2013 р. ОСОБА_1 звернувся до голови Запорізької обласної ради із заявою про згоду на перехід на контрактну форму трудових відносин та підписання контракту, з запропонованими умовами контракту ознайомлений без заперечень. Просив укласти відповідний контракт (арк. справи 44).

22 липня 2013 р. між позивачем та Запорізькою обласною радою було укладено контракт з директором комунального закладу «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності», що є обєктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області б/н (далі за текстом Контракт) (арк. справи 812).

Відповідно до умов п. 5.1 Контракту, внесення змін та доповнень до нього здійснюється шляхом підписання додаткових угод.

П.п. 5.2.1 п. 5.2 Контракту передбачено, що він припиняється після закінчення терміну його дії.

Відповідно до п. 5.5 Контракту, за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути продовжений за згодою сторін або укладений на новий чи інший термін.

Пунктом 6.1 Контракту встановлено термін його дії з 22 липня 2013 р. по 22 липня 2014 р.

22 травня 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до голови Запорізької обласної ради із заявою про продовження терміну дії Контракту (арк. справи 112).

22 липня 2014 р. між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Контракту, відповідно до п. 1 якої у звязку із закінченням терміну дії Контракту від 22 липня 2013 р., враховуючи лист управління молоді, фізичної культури та спорту Запорізької обласної державної адміністрації від 21 липня 2014 р. № 01-15/0628, п.п. 5.1 п. 5 Контракту, сторони вирішили продовжити його дію по 22 липня 2015 р. включно та п. 6.1 п. 6 Контракту викладено у новій редакції, а саме термін дії Контракту встановлено з 22 липня 2013 р. по 22 липня 2015 р. включно (арк. справи 13).

14 травня 2015 р. позивач звернувся до голови Запорізької обласної ради із заявою про продовження терміну дії контракту на два роки до 22 липня 2017 р. включно (арк. справи 87).

3 липня 2015 р. листом Запорізької обласної державної адміністрації № 08-36/1818 голові Запорізької обласної ради було запропоновано припинити дію Контракту із ОСОБА_1 (арк. справи 93).

21 липня 2015 р. головою Запорізької обласної ради прийнято розпорядження № 141-св «Про звільнення директора комунального закладу «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради», відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено 22 липня 2015 р. у звязку із закінченням строку дії контракту (трудового договору) за п. 2 ст. 36 КЗпП України (арк. справи 14). Вказане розпорядження позивач не оскаржував.

22 липня 2015 р. до трудової книжки позивача внесено відповідний запис про його звільнення (арк. справи 18).

Предметом спору у даній цивільній справі є визнання припинення дії контракту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України незаконним, поновлення на посаді директора комунального закладу «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради, стягнення оплати за час вимушеного прогулу починаючи з 23 липня 2015 р. по день поновлення на роботі у щоденному розмірі 251,73 гривень.

Підставами позовних вимог позивач визначив невідповідність припинення дії контракту вимогам ч. 3 ст. 21, ч. 2 ст. 23, ст. 39-1 КЗпП України, оскільки вважав його укладеним на невизначений строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Так, відповідно до приписів ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом 2 статті 36 КЗпП України визначено як підставу припинення трудового договору закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Стаття 39-1 КЗпП України передбачає, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Аналізуючи приведені вище положення законодавства суд доходить висновку, що особливістю строкового трудового договору є встановлення сторонами моменту його припинення в процесі влаштування особи на роботу. Даючи згоду на укладення строкового трудового договору, працівник заздалегідь зобовязується виконувати доручену трудову функцію протягом обумовленого проміжку часу. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку.

Відповідна підстава передбачена п. 2 ст. 36 КЗпП України і застосовується тільки до строкового трудового договору. Порушення умов його укладення, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, позбавляє роботодавця права звільнити працівника у звязку із закінченням строку, адже особа визнається прийнятою на невизначений строк. Переукладання строкового трудового договору у випадках, що підпадають під ч. 2 ст. 23 КЗпП України, не тягне набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Пунктом 5.2.1 п. 5.2 Контракту передбачено, що підставою для припинення Контракту є закінчення терміну його дії. При цьому, відповідно до п. 5.5 Контракту сторони за взаємною згодою не пізніше як за два місяці повинні визначитися щодо припинення контракту, чи його продовження або укладення на новий термін. Контракт не може переходити в договір на невизначений строк відповідно до пункту 2 ст. 36 КЗпП України, коли жодна із сторін не поставила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначилися, то контракт продовжується на новий строк.

В даному випадку Контракт, укладений між сторонами спору, не був переукладений в розумінні положень ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, оскільки між сторонами по закінченню терміну дії контракту була укладена додаткова угода № 1 від 22 липня 2014 р., якою внесено зміни до п. 6.1 Контракту в частині терміну його дії.

Позивач ОСОБА_1 був обізнаний про те, що строк укладеного з ним Контракту закінчується 22 липня 2015 р., і що після закінчення вказаного строку трудові відносини можуть бути припинені, підтвердженням чого є заява ОСОБА_1 про продовження терміну дії контракту від 14 травня 2015 р. (арк. справи 87).

Укладаючи Контракт, так само і як Додаткову угоду № 1 до нього, ОСОБА_1 погодився з його умовами, в тому числі і з підставою припинення Контракту за закінченням терміну його дії. В цей же час, позивач не звертався до відповідача або до суду з вимогами про визнання недійсними (нікчемними) умов Контракту, якими встановлені строки його дії. Відповідне право також було розяснено позивачеві і судом у судовому засіданні, однак він таким правом не скористався.

Тому, суд доходить висновку, що відповідачем не було допущено порушень умов КЗпП України, про які вказує позивач у позові, в частині припинення із ним трудових відносин. Позивача було правомірно звільнено в останній день строку дії Контракту, тобто 22 липня 2015 р.

В цей же час, надаючи оцінку поясненням позивача та запереченням відповідача та третьої особи, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Дійсно, позивач та його представник слушно зазначають, що акти Запорізької обласної ради (арк. справи 5570) не є нормативно-правовими актами в розумінні статті 117 КЗпП України та рішення Конституційного Суду України від 9 липня 1998 р. № 12-рп/98. В цей же час, відповідач, звільняючи позивача, керувався вимогами КЗпП України, що, зокрема, вбачається з розпорядження голови Запорізької обласної ради від 21 липня 2015 р. № 141-св «Про звільнення директора комунального закладу «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради». Застосування наведених актів Ради здійснювалось відповідачем при укладанні Контракту та Додаткової угоди № 1 до Контракту, однак, як вже було констатовано судом, позивач не оспорював укладання Контракту, так само як і підстави його укладання.

Також суд не бере до уваги надані відповідачем та третьою особою докази порушень позивачем трудової дисципліни під час роботи на посаді директора комунального закладу «Запорізька обласна школа вищої спортивної майстерності» Запорізької обласної ради (арк. справи 124170). Так, як вже було зазначено судом вище, підставою позовних вимог позивач визначив саме невідповідність припинення дії Контракту вимогам ч. 3 ст. 21, ч. 2 ст. 23, ст. 39-1 КЗпП України. Визначення підстав та предмету позову є диспозитивним правом позивача, і саме в межах заявлених вимог суд має розглядати справу. Надані відповідачем та третьою особою докази порушення позивачем трудової дисципліни не містять інформації щодо предмета доказування в даній справі та не мають значення для ухвалення рішення у справі, не підтверджують обставин, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір (ч. 1 ст. 58, ч. 3 ст. 60, ч. 1 ст. 64 ЦПК України).

Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням встановленої у судовому засіданні правомірності припинення трудових відносин між сторонами, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 1 грудня 2015 року.

Повний текст рішення виготовлено 5 грудня 2015 року.

Суддя А.В. Шалагінова