АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В.. Кабанченко О.А.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача Бондаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

в с т а н о в и л а:

Позивач звертаючись до суду з вищевказаним позовом ставив питання (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 62 216, 55 доларів США та пеню в розмірі 149 391, 58 гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 квітня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 120 000 доларів США, на придбання квартири, строком по 29 лютого 2018 року, відсоткова ставка - 12, % річних. 27.08.2009 року та 25.12.2009 року між сторонами було укладено додаткові угоди, згідно яких п. 8 та п.п. 2.3, 2.7 договору було викладено в новій редакції та доповнено розділ 2 п. 2.11.

Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору. Ними з метою досудового порядку врегулювання спору було надіслано вимогу на її адресу щодо погашення простроченої заборгованості. Проте вказана вимога була залишена відповідачем поза увагою. У зв'язку з цим позивач просив стягнути із відповідача заборгованість, задовольнивши позовні вимоги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0192/08/01-Іvвід 29.04.2008 року в розмірі 62 216, 55 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ складає 1 309 658, 37 гривень та пеню в розмірі 134 983, 96 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про скасування рішення суду та постановлення нового про відмову у задоволенні позову. Вказуючи при цьому, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та її представник будучи належним чином повідомленими про розгляд справи (а.с. 147-148) у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили. Судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Представник позивача не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 525 ЦК України, та зазначав, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. А тому, з урахуванням вимог ст. 1054 ЦК України, позичальник повинен повернути кредит та сплатити визначені умовами договору додаткові витрати. А тому вимоги позивача про стягнення заборгованості, вважав доведеними та такими що підлягають задоволенню.

У той же час, беручи до уваги те, що на день постановлення судового рішення офіційний курс гривні до іноземних валют встановлений Національним банком України відповідно до долара США є меншим ніж курс який було покладено позивачем при розрахунку заборгованості на момент подачі заяви, суд вважав за необхідне визначити суму заборгованості за курсом валюти на момент постановлення рішення суду, а саме 21, 05 гривень = 1 долар США, замість 23, 296787 гривни = 1долар США.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою апелянт вказував про те, що судом не було взято до уваги заява про видачу готівки не містить інформацію щодо предмета доказування. Зокрема, не підтверджує факту надходження коштів від позивача до відповідача. А відтак, даний документ не може бути належним доказом в розумінні ст.58 ЦПК України. Розрахунок суми заборгованості не є належним та допустимим доказом, тому що позивач не надав даних, які були основою для цього розрахунку. Суд першої інстанції внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів помилково прийняв у якості належних та допустимих доказів видачі кредиту та розміру заборгованості зазначені вище заяву на видачу готівки та розрахунок заборгованості, тим самим порушивши норми процесуального права, зокрема ст.ст.58, 59 ЦПК України, та за недоведеності обставин, що мають значення для справи (факт видачі коштів, сума заборгованості за кредитним договором).

Вказуючи на зазначені вище доводи як на підставу скасування рішення суду, апелянт при цьому будь-яких доказів щодо підтвердження їх ( розрахунку, квитанцій) до суду не надала. Хоча у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог та заперечень.

У той час як позивачем у розрахунку зазначались як суми та дати сплати відповідачем кредиту так і відображено час з якого остання перестала виконувати взяті зобов'язання за договором, а відтак і подальші розрахунки щодо розміру заборгованості та її складових у відповідності до умов договору.

Слід зазначити, що за час дії кредитного договору відповідачем ( апелянтом) було повернуто банку кошти як на сплату тіла кредиту у розмірі - 63 826, 47 доларів США так і відсотки за користування кредитними коштами - 63 170 долари США. Отже, зазначеними діями відповідач підтверджувала факт отримання нею коштів за умовами договору.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги щодо визначення як позивачем так і судом періоду нарахування пені. Так як судом в основу рішення покладені уточнені вимоги позивача, тобто стягнення пені здійснено за період з 19.03.2014 року по 18.03.2015 року, а не з 01.08.2013 року по 01.09.2013 рік як зазначає апелянт.

Як під час розгляду справи так і в апеляційній скарзі апелянт ( відповідач) вказувала на порушення позивачем загальних правил перебігу загальної і спеціальної позовної давності з посиланням на висновки Верховного Суду України, що викладені у Постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс136.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для її застосування до правовідносин які існують між сторонами у даній справі є правомірними.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: