У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

МартинюкаВ.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 7 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 30 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0258 га та 35/100 часток нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 за 548 740 грн. При здійсненні розрахунку відповідач не доплатив йому 44 710 доларів США, які зобов'язувався повернути до кінця 2014 року відповідно до виданої останнім розписки від 31 грудня 2013 року. 20 травня 2014 року останній сплатив йому 3 710 доларів США. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 відмовляється повернути всі кошти, просив задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 7 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 41 000 доларів США, що еквівалентно 871 660 грн.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 30 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 35/100 часток приміщення у АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за № 5770. Відповідно до п. п. 2. 1 договору продаж вчинено за 548740 грн, які позивач отримав від відповідача до укладення цього договору.

У цей же день між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за № 5769. Відповідно до п. 6. договору цей продаж вчинено за 47367 грн, які ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 до підписання цього договору.

Згідно довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30 грудня 2013 року на підставі договорів купівлі-продажу за № 5770 та № 5769 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 35/100 частин нежитлового приміщення та на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

31 грудня 2013 року ОСОБА_4 написав розписку про те, що він придбав у ОСОБА_3 землю і приміщення за адресою АДРЕСА_1, згідно договорів купівлі-продажу і не провів розрахунок на 44710 дол., США у зв'язку з чим зобов'язувався розрахуватись в повному обсязі до кінця 2014 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 316 ЦПК України в мотивувальній частині рішення мають бути зазначені встановлені судом першої інстанції та не оспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Ухвалене у справі рішення апеляційного суду Тернопільської області вимогам цієї статті не відповідає, в ньому не вказано який і на підставі чого у відповідача виник обов'язок: по поверненню коштів у розмірі 41 000 доларів США, чи їх сплаті, правова підстава його виникнення перед позивачем, норми права, якою передбачено повернення чи сплату коштів за цих обставин.

Вказівка на ст. ст. 526, 530, 611 ЦК України, які стосуються загальних положень про зобов'язання, їх виконання і правові наслідки порушення зобов'язань, без встановлення підстав виникнення таких, прав і обов'язків сторін у них, не може бути розцінене як правильне застосування норм матеріального права.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилався на те, що при проведенні розрахунку за договорами купівлі-продажу відповідач не доплатив йому 44710 доларів США. Крім того, вказував, що відповідач є позичальником за виданою ним розпискою.

Отже, фактично підставами позову ОСОБА_3 зазначив як виникнення обов'язку у відповідача по сплаті коштів за придбане ним майно так і по поверненню отриманих у позивача коштів, оскільки позичальником є особа, яка отримала кошти за договором позики (кредиту).

Вирішуючи спір, апеляційний суд в описовій частині зазначив про те, що між сторонами виникли відносини з договору позики, однак не дав ніякої оцінки розписці від 31 грудня 2013 року, в якій вказано про недоплату коштів за договорами купівлі-продажу.

Апеляційний суд не звернув уваги на умови договорів щодо ціни та її сплати покупцем у повному обсязі, не врахував того, що без визнання їх недійсними, підстави стягувати недоплату відсутні.

Тому висновки апеляційного суду в частині вирішення вимог, які були предметом розгляду, є суперечливими.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

При новому розгляді справи необхідно врахувати наведене, при встановленні, що кошти, які відповідач мав сплатити позивачу, є доплатою за придбане ним майно, звернути увагу на те, що ціна придбаного майна, яка є істотною умовою договорів купівлі-продажу, визначена сторонами у договорах і сплачена в такому розмірі покупцем, отже, без визнання таких договорів недійсними в цій частині, підстави для стягнення коштів із такої правової підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 7 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук