БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/2943/15-ц
провадження № 2/361/1630/15
03 липня 2015 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого суддіОСОБА_1,
за участю секретаря ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -
У квітні 2015 року ОСОБА_3. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 05 червня 2012 року між нею та ОСОБА_4 укладений договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 37 400 (тридцять сім тисяч чотириста) грн. Відповідач зобовязався частинами повертати вказані грошові кошти, з кінцевим строком повернення в червні 2015 р., про що надав власноручно написану розписку.
Однак, до цього часу відповідач борг не повернув, навіть частково, у звязку із чим позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_4 на свою користь борг за договором позики у розмірі 37 400 грн.
Крім того, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь проценти за користування коштами у розмірі 5 883,29 грн., 3% річних 1 468,19 грн., та заподіяні збитки, у звязку із знеціненням належних йому грошових коштів у розмірі 14 190,32 грн., а також судовий збір, сплачений при подачі даного позову до суду.
У судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та одночасно просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. У випадку неявки у судове засідання відповідача, проти ухвалення заочного рішення по даній справі не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно даних розписки від 05 червня 2012 року, оригінал якої міститься у матеріалах справи, ОСОБА_4 зобовязався віддати ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 67 400 грн. Зі змісту вказаної розписки вбачається, що відповідач зобовязався частинами повертати вказану суму боргу, але включно до червня 2015 року.
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач частково чи повністю повернув грошові кошти згідно розписки.
Зі змісту ст. 64 СК України вбачається, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки.
Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст. 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником: «якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому».
З огляду на викладене, вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за яким позичальник не виконує свого обов'язку, тобто не повертає позикодавцеві грошові кошти у розмірі 37 400 грн., а позивач в свою чергу має право достроково їх вимагати, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч. 2 ст. 1048 ЦК України, договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами, на суму, яка не перевищує 50-кратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін.
З огляду на вищевказані норми чинного законодавства та взявши до уваги розрахунок позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача 3 % річних та процентів за користування грошовими коштами у вказаному розмірі також підлягають задоволенню.
Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 58 941,80 грн., яка включає в себе розмір основного боргу 37 400 грн., 3 % річних 1 468,19 грн., та відсотки за користування грошовими коштами 14 190,32 грн.
У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 526, 625, 1046, 1047, 1048 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 224-228 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики у розмірі 58 941 (пятдесят вісім тисяч девятсот сорок одна) грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі 589 (пятсот вісімдесят девять) грн. 42 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.М.Петришин