Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого суддя Харечко С.П.,

секретар - Терешкович Ю.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, просить стягнути з відповідача втрачений дохід в розмірі 6475, 25 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., витрати на лікування та діагностику в сумі 1321, 28 грн. та вартість послуг на правову допомогу у сумі 2500 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 11 жовтня 2011 року на перехресті вул. Макарова-Павлюченка в м. Рівне відповідач керуючи автомобілем НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес Бенц 190» д.н.з. НОМЕР_2 під її керуванням, внаслідок чого вона втратила свідомість та отримала тілесні ушкодження. Вина ОСОБА_4 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Рівненського міського суду від 21 листопада 2011 року. З проводу отриманих тілесних ушкоджень через три дні після дорожньо-транспортної пригоди вона проходила стаціонарне лікування у Рівненській центральній міській лікарні з 14 жовтня по 11 листопада 2011 року та втратила працездатність, внаслідок чого не могла здійснювати підприємницьку діяльність. Також відповідачем була завдана їй моральна шкода, яка полягає в тому, що вона змушена була лікуватися.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнила, просила стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 7450 грн., НАСК «Оранта» - 2550 грн., солідарно стягнути з відповідачів вартість послуг на правову допомогу в розмірі 2500 грн. У звязку з тим, що НАСК «Оранта» виплатив страхове відшкодування в розмірі 967, 05 грн., просила солідарно стягнути з відповідачів витрати на лікування та діагностику в розмірі 354, 23 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2550 грн.

В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, пояснили, що дійсно, 11 жовтня 2011 року ОСОБА_4 став винуватцем ДТП та завдав механічних пошкоджень автомобілю марки «Мерседес Бенц 190» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 На місці ДТП позивач поводила себе як здорова людина, на поганий стан здоровя не скаржилась, свідомість не втрачала. В той же день працівником ВДАІ м. Рівне у позивача відібрані пояснення, в яких остання вказала, що ніхто з учасників руху тілесних ушкоджень не отримав. Як вбачається епікризу, ОСОБА_3 окрім отриманих легких тілесних ушкоджень також лікувала супутні захворювання, як не мають причинно-наслідкового звязку з ДТП. Окрім того, з акту комісійного судового-медичного дослідження ОСОБА_3 вказано, що загальна тривалість лікування позивача не відповідає характеру тілесних ушкоджень. Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в НАСК «Оранта», потерпілій ОСОБА_3 була здійснена виплата страхового відшкодування в сумі 967, 05 грн. Відтак шкода позивачу відшкодована ще в 2011 році, жодних доказів спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 не надала. Просили відмовити у задоволенні позову у зв'язку із спливом строків позовної давності.

В судове засідання представник відповідача НАСК «Оранта» не зявився, подав до суду заперечення проти позову, в яких вказав, що у зв'язку із настанням 11 жовтня 2011 року страхового випадку, потерпілій ОСОБА_3 виплачене страхове відшкодування в сумі 967, 05 грн. Звертаючись до суду з позовом 13 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 порушила строк позовної давності, в звязку з чим в задоволені позову слід відмовити. Просив розглянути справи без його участі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2011 року, о 19 год. 15 хв. в м. Рівне на перехресті вулиць Макарова-Павлюченка, ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_3, в порушення п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримуючись безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, яка зупинилась попереду. Внаслідок дорожньо-траспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою судді Рівненського міського суду від 21 листопада 2011 року залишеної без змін постановою апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2011 року, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і притягнутий до адміністративної відповідальності у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.(а.с. 25-26)

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, пов'язана з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_4, на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована НАСК «Оранта», що підтверджується полісом № АА/0554052 від 15.12.2010 строком дії до 14.12.11 року. (а.с. 45)

За ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають із порушення особистих немайнових прав (моральна шкода); на вимоги відшкодування шкоди, яку завдано ушкодженням здоров'я.

Таким чином доводи відповідачів про те, що позивачем пропущений строк позовної давності є безпідставними.

Відповідно до довідки Рівненської міської лікарні від 09.11.2011 року, ОСОБА_3 була доставлена в приймально-діагностичне відділення Рівненської ЦМЛ бригадою швидкої допомоги 11.10.2011 року о 20.15 год. з діагнозом струс головного мозку, від госпіталізації відмовилась.(а.с. 10)

Згідно з епікризу № 20133, ОСОБА_3 окрім встановленого діагнозу: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій мяких тканин голови лікувала супутній діагноз: дисгормональна міокардіодистрофія із схильністю до систолічної тахікардії, з приводу чого отримувала призначене лікування стаціонарне лікування у відділенні нейрохірургії Рівненської ЦМЛ з 14.10.11 р. по 04.11.11 р. та робила медичні обстеження. (а.с. 4)

На підтвердження своїх позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_3 надала суду чеки на придбання ліків та медичних засобів на суму 1321, 28 грн., яка в подальшому була зменшена нею до 354, 23 грн. у звязку з отриманням страхового відшкодування від НАСК «Оранта».

Згідно з повідомленням НАСК «Оранта» № 1150 від 24.12.2014 року, у звязку із настанням 11 жовтня 2011 року страхового випадку, потерпілій ОСОБА_3 здійснено виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю та здоровю в сумі 967, 05 грн. (а.с. 62)

Відповідно до заключної частини акту комісійного судово-медичного дослідження № 174, ОСОБА_3 отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя. Водночас з цим, слід відмітити той факт, що зазначена в наявних медичних документах загальна тривалість лікування ОСОБА_3 не відповідає характеру тілесних ушкоджень, а тому судово-медичні експерти при визначенні ступеня тяжкості виходили із звичайної тривалості порушення функції нервової системи при струсі головного мозку, що відповідає вимогам п. 4.6 судово-медичних «Правил». Виникнення вищевказаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 цілком можлива при ДТП, при знаходженні потерпілої на місці водія автомобіля, в салоні яку при ударі головою вона отримала травму. (а.с. 51-53)

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 в день скоєння ДТП 11.10.2011 року надала інспектору ВДАІ м. Рівне пояснення, в яких вказала, що ніхто з учасників руху тілесних ушкоджень не отримав. (а.с. 93).

Отже, між поясненнями позивача та зібраними по справі доказами вбачаються суперчності, які полягають в тому, що в день ДТП - 11 жовтня 2011 року ОСОБА_3 вказувала, що тілесних ушкоджень не отримала, натомість 14 жовтня 2011 року була поміщена на стаціонарне лікування в Рівненську ЦМЛ. Акт комісійного судово-медичного дослідження № 174 не містить беззаперечного висновку, що тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя позивач отримала саме внаслідок ДТП 11.10.2011 р.

Протиріччя в показах позивача щодо ушкодження її здоровя внаслідок ДТП підтверджуються показами свідків.

Зокрема, допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 показали, що 11.10.2011 року вони перебували разом в автомобілі «Мерседес Бенц 190» під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок ДТП, ОСОБА_3 отримала удар головою та неодноразово втрачала свідомість. ОСОБА_3 з машини не виходила.

Свідок ОСОБА_6 показала, що її чоловік є власником автомобіля НОМЕР_5, яким ОСОБА_4 скоїв ДТП 11.10.2011 року. На місце ДТП вона приїхала відразу після телефонного дзвінка ОСОБА_4 ОСОБА_3 спілкувалась з нею з приводу відшкодування шкоди завданої ДТП, пропонувала розібратись на місці, назвала суму 500 доларів, яка буде достатньою для неї в якості компенсації. Однак, потім викликали швидку, працівника страхової компанії та працівників ВДАІ, всі питання вирішували близько півтори години. ОСОБА_3 свідомості не втрачала. В той же день вона приїхала в Рівненську ЦМЛ де побачила ОСОБА_3 та адвоката, який зараз представляє її інтереси ОСОБА_1 та передала для них 2000 грн., остані претензій до ОСОБА_4 не мали.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що в момент скоєння ДТП перебував в автомобілі з ОСОБА_4 ОСОБА_3 виходила з машини, гуляла з собачкою, сперечалась з ними.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно роз'яснень, наданих в п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, витрати на лікування та діагностику є обґрунтованими лише в частині витрат, які повністю відшкодовані позивачу НАСК «Оранта», зібраними по справі доказами підтверджується, що загальна тривалість лікуванням ОСОБА_3 та медичні препарати, квитанції про купівлю яких долучені до матеріалів справи, не знаходяться у безпосередньому причинному звязку із завданими тілесними ушкодженнями отриманими нею внаслідок ДТП.

Позовна вимога про відшкодування втраченого доходу в сумі 6475, 25 грн. до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1195, ч. 1 ст. 1197, ст. 1198 ЦК України фізична особа або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санітарно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, що стверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_5 ААВ № 061388, тому у даному випадку розмір втраченого доходу внаслідок ушкодження здоровя визначається у відповідності до вимог ст. 1198 ЦК України. (а.с. 15)

Згідно з довідкою від 02.12.2013 року виданої ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області, обсяг виручки ОСОБА_3 від реалізації товарів за 2010 рік складає 77715 грн., тому розмір втраченого доходу за період находження на лікуванні обчислений з 14 жовтня 2011 року по 04 листопада 2011 року в розмірі 647, 25 грн. (77715:12). (а.с. 13 а)

Однак, як зазначено вище, підставою відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок каліцтва, іншим ушкодженням здоровя, є втрата чи зменшення „професійної або загальної працездатності .

Для вирішення питання щодо відшкодування позивачу заробітку ( доходу), втраченого ним внаслідок ушкодження здоровя під час ДТП, необхідно встановити, яка ступінь втрати професійної та/або загальної працездатності настала у неї внаслідок цієї події, момент її настання та строк на якій її встановлено.

В матеріалах справи такі відомості відсутні, тому підстав для задоволення позовної вимоги суд не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Окрім цього, згідно п.5 постанови, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягає: наявність такої шкоди. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В судовому засіданні встановлено, що тривалість лікування ОСОБА_3 зокрема захворювань, які не знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із ДТП не зумовлена неправомірними діями ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З урахуванням усіх істотних обставин справи, а також засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди.

В зв'язку з тим, що в задовленні позовних вимог відмовлено, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-64, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.П. Харечко