Справа № 428/2314/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого суддіАлександрової Н.В.,

при секретаріГолуб Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що він є власником квартири, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 8/18, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Сєвєродонецьким ДВП обєднання «АЗОТ» 04 березня 198 року. В даній квартирі зареєстрований він та його колишня дружина, яка не є власником даної квартири, так як набути нам у період шлюбу шляхом приватизації, та не мешкає в ній більш ніж рік, а саме з 2010 року, чим чинить перешкоду у користуванні його власністю, а тому вважає, що ОСОБА_2 підлягає визнанню такою, що втратила право користування квартирою № 18, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 8.

Позивач ОСОБА_1 про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання не зявився, згідно заяви просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, але у судове засідання не зявилась, згідно заяви позовні вимоги визнає, просить розглянути справу її його відсутність.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтв про право власності на житло, виданого Сєвєродонецьким ДВП обєднання «АЗОТ» 04 березня 198 року, позивач ОСОБА_1 є власником квартири № 18, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 8.

Згідно копії домової книги квартири № 18, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 8, та довідки КП «ЄРЦ» № 155 від 19.01.2015 року в квартирі № 18, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 8, зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка згідно позовної заяви є колишньою дружиною позивача, але не є власником квартири так як вона були позивачем приватизована, а отже не є спільною сумісною власністю подружжя.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі № 18, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 8, більш, ніж один рік без поважних причин, позивач ОСОБА_1 є власником даної квартири, а знаходження відповідача на реєстраційному обліку чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому квартирою, тому її повинно бути визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 18, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 8.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 18, що розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 8.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. В. Александрова