Справа № 590/1015/15-ц
Пров. № 2/590/252/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2015 року Ямпільський райсуд

Сумської області

в складі: головуючого - судді - Воловик Г.М.

при секретарі - Савченко О.М.

за участю сторін: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

представника відповідачів - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів (авансу) в сумі 47295,54 грн., суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в сумі 45772,98 грн.. Свої вимоги обґрунтувала тим, що згідно розписки, яка була складена 26.10.2014 року між нею та відповідачем у справі, вона передала останнім 2000,00 дол. США, як аванс за квартиру, яку вона разом з чоловіком намагалася купити у ОСОБА_2 та ОСОБА_3, але після передачі авансу, вони не оформили договір купівлі-продажу квартири через те, що відповідачі не оформили на себе право власності на квартиру в порядку спадкування. В судовому засіданні позивач разом з своїм представником збільшили позовні вимоги, про що подали до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме: просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку 47295,54 грн., суму еквівалентну 2000,00 дол. США згідно курсу Національного Банку України станом на 03.12.2015 року. Також просила стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 1200,00 грн. та судовий збір.

Представник відповідача, ОСОБА_4, діюча на підставі договору про надання правової допомоги від 25.10.2015 року (л.с.21), в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, при цьому пояснила, що передану суму 2000,00 дол. США її довірительниця передала в якості аванса за квартиру, яку ОСОБА_1 намагалася купити у відповідачів у справі. Зазначена сума не є завдатком, а тому підлягає поверненню позивачу.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, при цьому пояснила, що дійсно згідно розписки їй та її брату ОСОБА_3, ОСОБА_1 передала 2000,00 дол. США за те, що остання разом з сім'єю намагалися купити у них квартиру, яка їй та її брату дісталася у спадщину за заповітом після смерті їх матері ОСОБА_6. Решту суми коштів в сумі 6500,00 дол. США ОСОБА_1 повинна була віддати протягом року. Але решту коштів позивачка їм не віддала і договір купівлі-продажу на квартиру не оформили через те, як їй пояснила ОСОБА_1, що у них відсутні кошти на квартиру. Договір купівлі-продажу квартири не був оформлений з вини позивача. Крім того, вона пояснила, що у неї на протязі року були інші покупці на квартиру, але вона їм відмовила, тому позов не визнала.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов також не визнав, при цьому дав аналогічні пояснення, поясненням відповідача ОСОБА_2, які вона давала в судовому засіданні.

Представник відповідачів, ОСОБА_5, діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 17.11.2015 року (л.с.49-50), позовні вимоги не визнав, при цьому пояснив, що сума коштів в розмірі 2000,00 дол. США, яка була передана його довірителям, є завдатком. Оформлення договору купівлі-продажу квартири не відбулося з вини позивача, оскільки у позивача у справі не було коштів на покупку квартири, тому завдаток не підлягає поверненню.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до розписки, укладеної 26.10.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були передані кошти в сумі 2000,00 дол. США в якості авансу за квартиру АДРЕСА_1, а також ОСОБА_1 зобов'язувалася на протязі року виплатити всю суму вартості квартири в розмірі 6500,00 дол. США.

Після підписання розписки ОСОБА_1 разом з сім'єю переїхала проживати у квартиру, яку вони намагалися купити, де зробили косметичний ремонт та за весь час проживання в ній, сплачували кошти за комунальні послуги.

В жовтні 2015 року позивач разом із сім'єю виїхали з квартири АДРЕСА_1, через те, що відповідачі у справі не оформили на себе право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування.

Договір купівлі-продажу квартири сторони у справі не укладали, але позивач сплатила відповідачам у справі 2000,00 дол. США авансу.

Свідок, ОСОБА_7, допитаний в судовому засіданні, засвідчив, що дійсно його дружина передавала відповідачам 2000,00 дол. США, в якості авансу для оформлення останніми свідоцтва про право власності на квартиру в порядку спадкування. В зв'язку з тим, що сторони і на момент розгляду справи у суді не оформили право власності на квартиру, яку вони хотіли купити у відповідачів, то вони виїхали з цієї квартири та відмовилися укладати договір купівлі-продажу квартири.

Виходячи з вимог ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно вимог абзацу 2 ч.1 ст.571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

В цивільному праві поняття завдатку й авансу не є тотожними. Якщо завдаток є одночасно доказом існування самого факту існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання, то аванс - це лише матеріальне підтвердження реальності наміру для укладання договору з метою надання його сторонам більш реальної взаємодовіри.

З огляду на вищевикладене, слід зазначити, що завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання, яке в свою чергу, може виникнути лише на підставі основного договору.

Як зазначив Верховний суд України в своїй постанову від 13.02.2013 року у справі №6-176цс12, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу. Аналогічна правова позиція також сформульована під час розгляду справи №6-82цс13 від 25.09.2013 року, де Верховний суд України дійшов висновку, що правила ст.570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана відповідачам грошова сума в розмірі 2000,00 дол. США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

З огляду на зазначене, суд не може погодитися з думкою відповідачів та його представника, що сплачена позивачкою сума 2000,00 дол. США є завдатком, оскільки завдаток є доказом існування самого зобов'язання, але в судовому засіданні було встановлено, що сторони договір не укладали.

Згідно ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Курс долару США по відношенню до гривні згідно даних Національного Банку України, станом на 03.12.2015 року, становив 23,647700 грн. за 1 дол. США (л.с.67-69).

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що сума, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку становить 47295,40 грн. (23,647700 х 2000,00 дол. США).

Крім того, суд зазначає, що позивач та її представник допустили помилку при обрахуванні суми боргу в гривневому еквіваленті, а тому в позові зазначили суму 47295,54 грн..

Відповідно до ст.88 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджено граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст.33 Правил адвокатської етики гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, що отримує адвокат за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення й розумно обґрунтованим за розміром.

Згідно положень Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» ст.ст. 47, 48, встановлено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Документи, які підтверджують надання представником позивача ОСОБА_4 правової допомоги позивачу, наявні в матеріалах справи.

Крім того, захисник ОСОБА_4 надавала правову допомогу позивачу і в судових засіданнях, які відбулися 23.11.2015 року та 03.12.2015 року.

Вимоги позивача, в цій частині позову, обґрунтовані і підлягають задоволенню, тобто стягненню з відповідачів на користь позивача по 600,00 грн. з кожного.

Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі по 243,60 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. 533, 546, 548, 570, 571 ЦК України, Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів (авансу) в сумі 47295,54 грн., задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 47295,40 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати на правову допомогу на користь ОСОБА_1 по 600,00 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору по 243,60 грн. з кожного.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Г.М. Воловик