Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Хустської районної державної адміністрації, управління Держземагентства у Хустському районі Закарпатської області, Ізянської сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсними держаних актів про право приватної власності на земельні ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3. звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив визнати недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки оформлені на:

- ОСОБА_10, серії НОМЕР_1 від 05 березня 2008 pоку;

- ОСОБА_8, серії НОМЕР_3 від 29 вересня 2008 року на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2;

- ОСОБА_4, ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 від 30 січня 2006 pоку;

- ОСОБА_7 та ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_6.

Крім того, просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, що розташована по АДРЕСА_1 у м. Іза, шириною 4 м та довжиною 78,5 м, шляхом відновлення проїзду до неї.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в листопаді 1998 року за рішенням Ізянської сільської ради від 04 грудня 1997 року йому було видано державний акт на право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 0,32 га в с. Іза Хустського району для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, в тому числі 0,19 га - земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 біля господарського двору АТО «Нарцис». На підставі рішення засідання правління АТО «Нарцис» від 06 грудня 1995 року йому було виділено в рахунок території господарського двору АТО «Нарцис» проїзну дорогу до вказаної ділянки, як єдину на той час. При виготовленні державного акта на ім'я ОСОБА_11 на земельну ділянку для обслуговування будинку тваринника була врахована під'їзна дорога до його (позивача) земельної ділянки та погоджені межі з кожним суміжним землекористувачем. При переоформленні ОСОБА_11 земельної ділянки площею 0,68 га на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 межі земельних ділянок при виготовленні нових державних актів з ним не погоджувались, внаслідок чого була змінена конфігурація, лінійні довжини та розміри поворотних кутів земельної ділянки, що належала попередньому власнику ОСОБА_11, а частина під'їзної дороги площею 0,0155 га відповідно до державного акта на право приватної власності передана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При виготовленні державного акта на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_10 інша частина під'їзної дороги площею 0,0187 га передана у власність останній. У 2008 році ОСОБА_10 продала земельну ділянку ОСОБА_12 і останнім було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю. У 2008 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали свою земельну ділянку ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Вказував, що при переоформленні державного акта з ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_8 останньому був виданий акт Ізянською сільською радою та підписаний її головою, не зважаючи на те, що дана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Іза Хустського району. Вважає, що передача у приватну власність цих ділянок порушує його права та позбавляє під'їзного шляху до його земельної ділянки і відповідно унеможливлює користування нею.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2015 року, позов ОСОБА_3. задоволено. Визнано недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки оформлені на ОСОБА_10, серії НОМЕР_1 від 05 березня 2008 pоку, ОСОБА_8, серії НОМЕР_7 від 29 вересня 2008 року на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, серії НОМЕР_8 від 30 січня 2006 pоку, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, серії НОМЕР_5 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_6. Відповідачів зобов'язано усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства шляхом відновлення проїзду до земельної ділянки ОСОБА_3. по АДРЕСА_1 у с. Іза, шириною 4 м та довжиною 78,5 м.

У касаційній скарзі ОСОБА_12 та його представник ОСОБА_13 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3. на підставі рішення Ізянської сільської ради від 04 грудня 1997 року набув право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 0,32 га в с. Іза Хустського району для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, в тому числі 0,19 га земельної ділянки - для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_2 біля господарського двору АТО «Нарцис». На підставі рішення вказаного господарства від 06 грудня 1995 року позивачу виділено в рахунок території господарського двору АТО «Нарцис» проїзну дорогу до вказаної ділянки, як єдину на той час.

Також установлено, що при виготовленні державного акта ОСОБА_11 на земельну ділянку для обслуговування будинку тваринника була врахована під'їзна дорога до земельної ділянки позивача та погоджені межі земельної ділянки з кожним суміжним землекористувачем, в тому числі з позивачем. При переоформленні ОСОБА_11 земельної ділянки площею 0,68 га на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 межі земельних ділянок при виготовленні нових державних актів з позивачем не погоджувались, внаслідок чого була змінена конфігурація, лінійні довжини та розміри поворотних кутів земельної ділянки, що належала попередньому власнику ОСОБА_11, у зв'язку з чим частина під'їзної дороги площею 0,0155 га відповідно до державного акта на право приватної власності на земельні ділянки передана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При виготовленні державного акта на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_10 інша частина під'їзної дороги площею 0,0187 га передана їй у власність. У 2008 році ОСОБА_10 продала земельну ділянку ОСОБА_8, останнім було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю. Цього ж року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали свою земельну ділянку ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 18 жовтня 2010 року, складеним уповноваженими особами управління Держкомзему у Хустському районі, встановлено, що до земельної ділянки позивача відсутня під'їзна дорога. Ділянка дороги, яка в свою чергу була виділена позивачу в 1999 році правлінням АТО «Нарцис» для цих цілей і використовувалась ним за призначенням, на час обстеження входила до меж державного акта відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 За даних обставин заявнику було рекомендовано звернутися з позовом до суду щодо встановлення сервітуту.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3., суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що його права, як власника земельної ділянки в с. Іза Хустського району, порушено відповідачами, оскільки при виготовленні державного акта ОСОБА_11 на земельну ділянку для обслуговування будівлі тваринника була врахована під'їзна дорога до земельної ділянки позивача, яка була йому виділена на підставі рішення правління АТО «Нарцис» від 06 грудня 1995 року.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 126 ЗК України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо.

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував лише актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, у якому ніби-то зафіксований факт набуття ОСОБА_3 права користування під'їзною дорогою та порушення цього права з боку відповідачів (а. с. 15).

Проте, як вбачається із рішення засідання правління АТО «Нарцис» від 06 грудня 1999 року ОСОБА_14 із земель колгоспного двору МТФ с. Іза було «виділено прохід до його сотин без закріплення землі» (а. с. 8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції визнав недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, оформлені на ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Між тим, в матеріалах справи наявні лише чотири державні акти про право власності на землю, видані ім'я ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_4 і ОСОБА_7 Державні акти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на порушення вимог ст. 64 ЦПК України, в матеріалах справи взагалі відсутні.

Крім того, суд зазначив, що при виготовленні державного акта ОСОБА_11 була допущена помилка, залишивши поза увагою ту обставину, що цей державний акт ніким не скасований.

Також, визнавши недійсними державні акти про право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, суд не врахував те, що ОСОБА_12 придбав свою земельну ділянку у 2008 році на підставі договору купівлі-продажу, який недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.

Зобов'язавши всіх відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивачу, суд, при цьому, не зазначив, хто на теперішній час є останнім власником спірної земельної ділянки і яким чином вони чинять перешкоди позивачу.

Окрім вищезазначеного, суд не звернув увагу й на те, що позов до суду поданий ОСОБА_3., державний акт, на який посилається позивач, виданий на ім'я ОСОБА_3, рішення правління АТО «Нарцис» від 06 грудня 1999 року приймалось відносно ОСОБА_14

Втім, суд вказані розбіжності не усунув і не з'ясував, чи є однією і тією ж особою ОСОБА_3., ОСОБА_3 і ОСОБА_14

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд на зазначене також уваги не звернув, на порушення вимог статей 315, 316 ЦПК України не усунув допущені порушення суду першої інстанції.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик