Справа № 510/576/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2015 Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, ухвалою суду від 28.07.2015 року Красноокнянському районному суду Одеської області було доручено провести ряд процесуальних дій по допиту відповідача з низки питань, повязаних з вищевказаним позовом, за результатами яких, відповідач позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі.

Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи у її відсутності.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія свідоцтва про народження дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; довідка ЖКС від 24.03.2015 р.; копія паспорту позивачки із відміткою про шлюб.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 17.12.2008 р. н., з відповідача ОСОБА_2, який є батьком дитини, та з яким починаючи з 08.01.2009 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі, зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Під час сумісного проживання сторони часто влаштовували сварки у присутності сина, що суттєво могло вплинути на їх психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь якої сімї. Фактично сторони не проживають разом. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не дали. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Від шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, питання щодо утримання та виховання якого позивачка вирішує самостійно. Дитина мешкає разом із позивачкою, яка сама доглядає та утримує її. В даний час дитина знаходяться на утриманні позивачки. Позивачка працює, отримує мінімальну заробітну плату, що є недостатньо для утримання дитини, забезпечення її необхідними атрибутами для навчання та її виховання.

Відповідач допомогу на утримання неповнолітнього сина не надає, хоча, як батько зобовязаний це робити, має таку матеріальну можливість, оскільки виходячи з наданої ним заяви та зі слів позивачки знаходиться на військовій службі у м. Котовськ, прикордонний загін № 2196, не мешкає разом із дитиною, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, отже має реальну можливість надавати їй матеріальну допомогу.

Таким чином, неповнолітня дитина потребують матеріальної допомоги від відповідача, яку позивачка і просить стягнути на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2015 року до 17.12.2026 року, тобто до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони хоча і проживають разом, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу.

Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим

прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивачка просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити за нею шлюбне прізвище «Сталєвич». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу.

У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (догляд та знаходження на утриманні дитини матірю з моменту фактичного розпаду сімї), суд визначає місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матірю.

Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів ; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних

чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісного сина не надається, а домовленість про способи, періоди надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення позивачки і інтереси дитини, задовольняє позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 51, 56, 110-112, 113, 114, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище «Андрійчук») ОСОБА_4, зареєстрований 08.01.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 1, що мають одну неповнолітню дитину, розірвати.

Після розірвання шлюбу за позивачкою залишити її шлюбне прізвище «Сталєвич».

У звязку із обставинами, що склалися на момент розірвання шлюбу, суд визначає, що неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишається проживати із матірю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, 22.12.1986 р. н., уродж. ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 17.12.2008 р. н., у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2015 року до 17.12.2026 року, тобто до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Згідно із ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Суддя В.І. Дудник