АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2107/15 Справа № 191/5175/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
Категорія 50
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Ялової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто із з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки від всіх видів заробітків (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 11.08.2032 року включно.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,6 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 1991 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 26.10.1913 року, серія І-КИ №260258.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтва про народження, серія І-КИ № 507376.

Відповідно до довідки квартального комітету неповнолітня дочка проживає разом із матірю ОСОБА_3 за адресою: м. Синельникове, вул. Ломана, 6 - А, та знаходиться на її утриманні.

В судовому засіданні досліджений матеріальний стан відповідача, а саме довідка про заробітну плату, видана Відокремленим структурним підрозділом Синельниківське пасажирське вагонне депо ДП Придніпровська залізниця, з якої вбачається, що відповідач постійно працює в ДП відокремленого структурного підрозділу Синельниківське пасажирське вагонне депо, отримує стабільно заробітну плату, може сплачувати аліменти. За своїм станом фізично здоровий.

До вказаних правовідносин суд обґрунтовано застосував вимоги ст.ст.180,182,183,191 СК України щодо визначення розміру аліментів та порядку їх оплати, матеріальний стан сторін, та інші істотні обставини у справі.

Таким чином суд, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню частково в розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд стягнув із відповідача судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів суд не взяв до уваги наявність справи за його позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з метою встановлення порядку надання сторонами фінансової допомоги на потреби дитини, не повязаної зі сплатою аліментів, а також не надав можливості скласти клопотання про призначення судово-генетичної експертизи та вирішення питання щодо оспорювання батьківства.

Відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.181 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, суд правильно виходив із того, що оскільки у відповідача регулярний, стабільний дохід, він має можливість сплачувати аліменти у частці від свого доходу. При визначенні частки аліментів суд зясував всі істотні обставини, відповідно до вимог ст.182 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а позивачка звернулась із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини.

Що стосується доводів про наявність іншої справи за позовом ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з метою встановлення порядку надання сторонами фінансової допомоги на потреби дитини, не повязаної зі сплатою аліментів, то із матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді від 26 грудня 2014 року ця позовна заява була залишена без руху, а тому провадження по ній суддею не відкривалось. У звязку із чим відсутні підстави, передбачені п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України, для зупинення провадження у справі про стягнення аліментів.

Доводи про те, що суд не надав можливості скласти клопотання про призначення судово-генетичної експертизи та вирішення питання щодо оспорювання батьківства, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 заявляв позов про оспорювання батьківства ще до прийняття судом оскаржуваного рішення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: