печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4982/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року Печерський районний суд м.Києва

В складі головуючого судді Остапчук Т.В.

При секретарі Котко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась в суд з позовом і просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений між нею та позивачкою, посвідчений 23 жовтня 2009 року Шостою київською державною нотаріальною конторою. Позивачка звернулась з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить також визнати недійсним і дублікат договору, що оспорюється, виданий відповідачці 05 лютого 2015 року.

В обґрунтування позову вона посилається на наступне. Вказує, що у зв'язку з приватизацією вона з 16 вересня 2009 року стала власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_1 Станом на 2009 рік їй було 95 років, вона є учасником Великої Вітчизняної Війни, інвалідом 1 групи, потребувала постійного стороннього догляду і допомоги в побуті. Враховуючи вік і стан здоров'я, стала підшукувати людей які б за передачу їм у власність квартири доглядали б за нею. Відповідачка, яка є її правнучкою, дізнавшись про це, умовила її передати квартиру у власність їй, за умови догляду і утримання позивачки. Вказує що за умов цієї домовленості вона 23 жовтня 2009 року подарувала квартиру відповідачці. І цей договір було посвідчено Шостою Київською державною нотаріальною конторою. Посилається на те, що на час укладання цього договору вона не розуміла, що він не породжує для відповідачки обов'язків по догляду за нею. І відповідачка до кінця 2013 року доглядала за нею, допомагала в побуті, а наприкінці 2013 року сказала що трирічний строк для оспорювання цього договору вже сплив, та щоб позивачка переселялась до квартири її доньки на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку і більше вона не буде її утримувати та допомагати. А тому вважає оспорений договір недійсним, як укладений нею під впливом помилки щодо правових наслідків цього договору, що має для неї істотне значення. Також просить визнати недійсним і дублікат цього договору виданий відповідачці 05 лютого 2015 року Шостою київською державною нотаріальною конторою, оскільки підстав для його видачі не було, тому, що оригінал цього договору весь час зберігався і продовжує зберігатись в неї, а при наявності його відповідачка буде мати можливість провести відчуження квартири.

Відповідачка та її представники проти позову заперечують посилаючись на наступне. Вказують що при укладанні оспореного договору будь-яких домовленостей про догляд за позивачкою з боку відповідачки не було, але це розумілось само собою. Майже до кінця 2013 року відповідачка доглядала за позивачкою і допомагала їй. А у 2014 році в квартиру за згодою відповідачки поселились її бабуся (донька позивачки) та дідусь які стали обмежувати її спілкування з позивачкою, між ними стали виникати конфлікти, оскільки їм не подобається її чоловік. А з самою позивачкою в неї як існували теплі та доброзичливі відносини, так існують і зараз. Посилаються і на порушення строку позовної давності .Також представник відповідачки посилається і на те, що оскільки оспорений договір дарування не містить у своєму тексті обов'язку відповідачки по догляду за позивачкою, то такої домовленості між ними і не існувало.

Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідачки та її представників, покази свідків, ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною прабабусею відповідачки. Згідно довідки до акту огляду МСЕК, позивачка є інвалідом першої групи з 07.11.2006 року і потребує постійного стороннього догляду, також є учасником Великої Вітчизняної Війни

23 жовтня 2009 року ОСОБА_1 подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2. Цей договір дарування було посвідчено Шостою київською державною нотаріальною конторою. Дублікат цього договору виданий відповідачці Шостою Київською державною нотаріальною конторою 05 лютого 2015 року.

Як вбачається з листа №2193 від 05.11.2015 року на адресу суду, про стан здоров'я громадянки ОСОБА_1, остання знаходиться на диспансерному обліку в амбулаторії №4 КНП «ЦПМСД №2 Голосіївського району м. Києва з 1988 року з діагнозом: ІХС: стабільна стенокардія напруги ІІІ ФК, атеросклеротичний кардіосклероз, СНІ ІА ст. ХПМК ІІ ст., ГХ ІІ ст., церебральний атеросклероз ІІ - ІІІ ст. облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок ІІ ст., Артроз колінних та тазокульшових суглобів, ФНС ІІ-ІІІ ст. За станом здоров'я не виходить за межі квартири з початку 2013 року. Отримує необхідне лікування в умовах стаціонару вдома. 09.09.2013 - перелом правого тазокульшового суглоба. 09.09.2014 - перелом головки ІІ-ІІІ плюскавих кісток правої нігтевої фаланги І пальця лівої стопи. Після вищевказаних травм стала практично лежачою пацієнткою. Після вищевказаних травм стала практично лежачою пацієнткою (пересувається по квартирі тільки до туалету з великими труднощами на ходунках або з постійною сторонньою допомогою).

На даний час в спірній квартирі проживають позивачка , її 78 річна донька , 90-річний чоловік доньки, відповідачка з малолітньою донькою , її чоловік і старша малолітня донька.

Згідно довідки ф.3 в спірній квартирі зареєстровані сторони по справі та малолітня донька відповідачки. (а.с.106)

Свідок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 показала суду, що є рідною бабусею відповідачки і донькою позивачки, до 2009 року активно допомагала позивачці в побуті, але двічі перенесла інсульт, а її чоловік інфаркт і їй стало тяжко доглядати за мамою. Відповідачка виховувалась в її сім'ї, була гарною та доброю дівчинкою і тому, коли вона запропонувала щоб їй прабабуся подарувала квартиру, а вона за це буде пожиттєво доглядати її, то в тому що вона буде виконувати це зобов'язання ні в кого не було сумнівів. Що позивачка на цих умовах погодилась подарувати квартиру відповідачці, але укладаючи цей договір позивачка помилялась щодо юридичних наслідків укладання цього договору, не розуміючи, що цей договір не породжує для відповідачки юридичних зобов'язань по догляду за позивачкою. І ця помилка має для позивачки істотне значення. Також свідок показав, що до 2013 року відповідачка виконувала свої зобов'язання по догляду та допомоги позивачці. А потім заявила що радилась з адвокатом і той їй сказав що пройшло вже 3 роки, квартиру вже ніхто не забере і щоб за позивачкою вже доглядала свідок, як донька позивачки, а відповідачка більше доглядати не буде. А тому свідок разом з чоловіком вимушені були поселитись до позивачки де і проживають втрьох у прохідній кімнаті. Ініціатором укладеного договору була відповідачка на умовах уходу.

Свідок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зять позивачки і дідусь відповідачки) показав суду що Катя при укладанні договору казала, що буде доглядати за позивачкою якщо залишить квартиру їй. І на перших парах доглядала. Але в 2013 році почала відмовлятись від допомоги, казала що вже 3 роки пройшло і вона тут хазяйка, а ми щоб забирали матір до себе. Ініціатором передачі квартири була відповідачка, казала що буде доглядати, а зараз порушує свої обіцянки. Відповідачка просила передати їй квартиру на умовах догляду, а позивачка казала що їй потрібно щоб за нею доглядали і розуміла, що дарує квартиру на умовах догляду. Оригінал договору дарування зберігався і зберігається у тещі. Позивачка живе в прохідній кімнаті разом з ним та його дружиною, куди вони вимушені були поселитись для догляду за нею у 2014 році.

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що знає сторони довгі десятиріччя, часто вхожа до квартири де живуть сторони, що знає зі слів обох сторін, що квартира була подарована відповідачці на умовах пожиттєвого догляду і допомоги відповідачці. Показала що позивачка, укладаючи цей договір помилялась щодо правових наслідків його укладання і ця помилка має для неї істотне значення, так як в кінцевому наслідку вона перестала отримувати допомогу від відповідачки і вимушена проживати в прохідній кімнаті квартири разом з донькою і зятем.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів свідчення цих свідків з боку позивачки, оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є родичами обох сторін, а свідок ОСОБА_6 не зацікавлений в наслідках розгляду справи.

Допитана в якості свідка ОСОБА_2 надала суду ті ж свідчення що і в якості відповідачки. Свідок ОСОБА_7, чоловік відповідачки, показав суду, що в 2009 році було підписано договір дарування, а в 2010 року він з дружиною, з дозволу позивачки переїхали до позивачки. Підтверджує що бабуся відповідачки приїздила до позивачки 2, 3 рази на тиждень, привозила продукти, що коли в квартирі проживає 7 осіб, то це складно, що позивачка мабуть не розуміє що тут відбувається, про домовленості про догляд за нею він не чув, що відповідачка доглядала за позивачкою.

Свідок ОСОБА_8 показала, що хоче підтримати позицію ОСОБА_2, що вони з нею подруги, знає що позивачка дуже добре до неї відноситься і дуже любить, що стосунки між позивачкою і відповідачкою як були добрими так і залишились. Що вона гадає, що якщо щось було б не так, то ОСОБА_1 їй би пожалілась, що позивачка хотіла подарувати квартиру ОСОБА_2, але нічого не чула про зобов'язання про догляд з боку ОСОБА_2.

Суд вважає свідків з боку відповідачки зацікавленими особами і не знаходить підстав для того щоб покласти їх свідчення в обґрунтування рішення.

У своїй нотаріально посвідченій заяві до суду від 17.07.2015 року ОСОБА_1 вказує, що з відповідачкою, яка уникає надання їй допомоги, в неї склались конфліктні відносини. Враховуючи її поважний вік (вже більше 100 років) та хвороби, вона не має фізичної можливості з'явитись в судове засідання.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. (Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2014 року у справі № 6-69цс14)

При укладанні сторонами оспореного договору дарування від 23 жовтня 2009 року,В судовому засіданні встановлено , що позивачка ОСОБА_1 не розуміла правових наслідків укладання цього договору, не розуміла, що він не покладає на відповідачку обов'язків по догляду за нею, тобто помилялась щодо обставин, які мають істотне значення. Ця помилка має істотне значення, тому що позивачка переуступивши своє право власності на квартиру, в кінцевому наслідку, не отримає допомоги з боку відповідачки і вимушена з 2014 року приживати в одній прохідній кімнаті разом зі своєю донькою, також хворою людиною похилого віку і хворим та старим чоловіком останньої, які вимушені там проживати для надання допомоги позивачки. Як вказувала в судовому засіданні відповідачка , що домовленості з позивачкою про догляд не було, але це розумілось само собою.

Аналізуючи зібрані докази суд приходить до висновку неправильного сприйняття позивачкою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення , що ґрунтується на встановленому факті відсутності волевиявлення позивача під час укладення нею договору про безоплатну передачу у власність відповідача квартири , яка є її єдиним житлом. Позивачка як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність відповідачки лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилялась щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем.

Враховуючи наведене, суд вважає що оспорений договір дарування є недійсним на підстав ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України .А відтак є недійсним і дублікат цього договору виданий відповідачці Шостою Київською державною нотаріальною конторою 05 лютого 2015 року.

Згідно вимог ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 цього ж Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки позивачка помилялась щодо правових наслідків укладання договору дарування, вважаючи що він породжує для відповідачки обов'язок по догляду за нею і отримувала від відповідачки цю допомогу і догляд до 2013 року, а відповідачка відмовилась доглядати за нею саме в 2013 році, то суд вважає що саме з 2013 року, тобто з часу коли позивачка дізналась про її порушене право повинен обчислюватись строк позовної давності.

Враховуючи наведене та керуючись, ст. ст. 203, 215, 216, 229, 717 ЦК України, ст. ст. 10,11,60,209, 212,213 , 257, 261 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування задовольнити .

Визнати недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 23 жовтня 2009р. Шостою Київською державною нотаріальною конторою за № 4-4403.

Визнати недійсним дублікат , виданий 5.02.2015р. Шостою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 за № 10-56 Договору дарування квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 23 жовтня 2009р. Шостою Київською державною нотаріальною конторою за № 4-4403.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.