АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4839/15 Справа № 180/1428/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 22076,77 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак, відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановленні договором терміни, у зв'язку з цим станом на 05.05.2014 року сума заборгованості відповідача складає 22076,77 гривень.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку останній перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та , яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони укладали правочин про надання відповідачу банківських послуг у вигляді платіжної картки, яка використовується для ініціалізації перерахунку коштів з рахунку платника з метою оплати товарів та послуг, перерахунку коштів на рахунки інших осіб.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 05 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором склала: заборгованість за кредитом 3000,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 13594,60 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 8400,00 грн.

Судовим наказом, виданим Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 21.11.2008 року з відповідача було стягнено 4445,30 грн. ( ар. сп. 5), яка складала як вбачається з матеріалів витребуваної справи № 2Н-1013/08 3000 грн. заборгованість за кредитом ; 1445,30 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Заявляючи позовні вимоги та , підтримуючи їх в суді позивач виходив із того , що від суми заборгованості 24994,6 грн. слід відняти суму стягнену вище вказаним судовим наказом ( 4445,30 грн. ) , а різниця становить 20549,30 грн. , що підлягає стягненню. Також підлягають стягненню і штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 1027,46 грн. Загальна сума заборгованості відповідача становить 22076,77 грн.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення виходив із того , що строк позовної давності сплинув для стягнення заборгованості , оскільки в п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Однак , ця заборгованість вже була стягнена судовим наказом і фактично позивач не просив її стягнути з відповідача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, і нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору не передбачено. Строк кредитного договору сторонами визначено до 29 жовтня 2008 року , тобто на час звернення позивача до суду з даним позовом строк дії кредитного договору закінчився.

Крім того, вище вказаним судовим наказом від 21 листопада 2008 року вся кредитна заборгованість стягнута, час погашення в повному об»ємі боргових зобов»язань змінено позивачем при зверненні до суду , тобто договірні правовідносини між сторонами припинились.

Відповідно до роз»яснень , що містяться в абз. 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Однак , позовних вимог щодо нарахування сум у відповідності до положень ст. 625 ЦК України позивачем заявлено не було.

Виходячи з вище наведеного , в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за кредитними зобов»язаннями слід відмовити і в цій частині обґрунтування рішення відмови в задоволенні позову слід змінити.

В решті рішення залишити без змін .

Так відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору між сторонами, встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що строк позовної давності позивачем пропущено.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» на неврахування судом умов договору щодо щорічної автоматичної його пролонгації, не можуть бути взятими до уваги, оскільки поряд з встановленням порядку пролонгації строку дії договору (п.9.12. розділ 9 Умов і Правил надання банківських послуг) сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору (п.6.5., 8.6. Умов і Правил надання банківських послуг та п.5.3. Правил користування платіжною картою).

За таких обставин, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, із видачею нової платіжної картки із визначеним лімітом кредитних коштів (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14), оскільки матеріали справи відповідних доказів пролонгації договору не містять, тому посилання позивача на вищезазначену обставину є безпідставними та мають надуманий характер.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом у травні 2014 року, до цього часу з даним позовом не звертався, звернення банку до суду відбулось поза межами встановленого законом строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності його висновків, а підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.307, 313, 315,316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2015 року частково змінити в частині мотивування.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 процентів за кредитним договором відмовити.

В решті рушення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

-ОСОБА_3