Справа № 522/6291/15-ц
Провадження №2/522/5612/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі

головуючого судді Тарасова А.В.

за участю секретаря судового засідання Острікова К.В.,

розглянувши в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси, 27.03.2015 року, звернувся позивач із позовом до ОСОБА_2, ПАТ «ІМЕКСБАНК» про звернення стягнення на предмет застави, згідно якого просив в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет застави: 1/6 частину депозитного вкладу у ПАТ «Імексбанк», зазначаючи, що між позивачем та ОСОБА_2 10.11.2014 року був укладений договір позики, згідно якого, позивач надав ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 240000 гривень, які ОСОБА_2 зобовязався повернути рівними частками по 80000 гривень щомісячно. В забезпечення виконання зобовязання за договором позики від 10.11.2014 року, позивач і відповідач ОСОБА_2, 10.11.2014 року уклали договір застави майнових прав, згідно положень якого, ОСОБА_2 А,О. надав в заставу 1/6 частину депозитного вкладу, що зберігається в ПАТ «Імексбанк». Оскільки ОСОБА_2 частково виконав зобовязання, сплативши позивачу 25.11.2014 року 40000 гривень, а в іншої частині, зобовязання не виконав, позивач просить задовольнити позовні вимоги: в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 10.11.2014 року звернути стягнення на предмет застави - 1/6 частину депозитного вкладу ОСОБА_2 у ПАТ «Імексбанк», за публічним договором № 1 банківського вкладу (депозиту) затвердженого Головою правління АТ «Імексбанк» 20 січня 2014 року та договору № 0 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 07 липня 2014 року, шляхом зобовязання ПАТ «Імексбанк» включити до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням суми, що підлягає відшкодування у розмірі 200000 гривень, здійснивши виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти на підставі укладених з ними договорів. Крім того, позивач також просив звернути стягнення на суму заборгованості за договором позики від 10.11.2014 року у розмірі 11585 гривень 30 копійок, шляхом зобовязання включення ПАТ «Імексбанк» у реєстр кредиторів, для задоволення кредиторських вимог у разі ліквідації ПАТ «Імексбанк» у черговості за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації ПАТ «Імексбанк».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2015 року, в якості співвідповідача по справі був залучений провідний професіонал з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту, врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 (а.с. 78).

Однак, у звязку з заявленим у судовому засіданні 19.11.2015 року представником позивача клопотанням, про заміну співвідповідача по справі, суд, на підставі ст. 33 ЦПК України, замінив співвідповідача провідного професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту, врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4, на співвідповідача Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3. Вищевикладені обставини й зумовили субєктний склад спору на момент ухвалення рішення суду.

Представник позивача, діюча на підставі договору про надання правової допомоги від 16.03.2015 року, ордеру серії ОД №176754 від 26.03.2015 року, у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, зазначила, що у звязку з відмовою відповідача ПАТ «Імексбанк» від повернення суми депозитного вкладу, сторони не можуть реалізувати виникле договірне позикове зобовязання, у звязку з чим, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовну заяву визнав в повному обсязі, надавши відповідні письмові пояснення від 19.11.2015 року, згідно яких підтвердив обставини укладення договору позики та застави майнових прав, пояснив, що за період дії тимчасової адміністрації отримав частину депозитного вкладу в розмірі 200000 гривень. Інша можливість сплатити борг позивачеві у відповідача ОСОБА_2 відсутня.

Представник відповідача ПАТ «Імексбанк» за довіреністю № 281015/2 від 28.10.2015 року, надаючи пояснення також як представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3 - ОСОБА_5, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що ПАТ «Імексбанк» не перебував з позивачем в будь-яких договірних правовідносинах, задоволення позову змінить передбачену законом черговість в задоволенні вимог кредиторів, призведе до стягнення грошових сум не з ПАТ «Імексбанк», а з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що спричинить державні збитки, тому, посилаючись на незаконність та неправомірність позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, встановивши реальний зміст правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовної заяви належить відмовити, у звязку з наступним.

Між сторонами виникли правовідносини, що випливають з норм зобовязального права.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 10.11.2014 року був укладений договір позики, згідно п.1.1. якого, позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 240000 гривень, а ОСОБА_2 А,О. зобовязується повернути отриману грошову суму в строк до 25.01.2015 року, шляхом щомісячної сплати грошової суми в 80000 гривень.

На підтвердження факту виконання зобовязання з боку ОСОБА_1 в частині виплати вказаної грошової суми ОСОБА_2, останнім, 10.11.2014 року була складена відповідна розписка про отримання грошової суми в розмірі 240000 гривень.

В якості забезпечення виконання виниклого грошового зобовязання, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір застави майнових прав від 10.11.2014 року, згідно умов якого, ОСОБА_2 передав позивачу в заставу депозитний вклад у ПАТ «Імексбанк» в розмірі 75000 доларів США. Згідно п. 5.1. договору застави, ОСОБА_1 має право незалежно від настання строку виконання основного договору вимагати в судовому порядку набуття усіх майнових прав, що складають предмет застави за цим договором, якщо заставодавець порушив свої обовязки, визначені у п.4.1.цього договору. При дослідженні вказаного договору, судом встановлено, що наданий суду примірник договору не містить підписи сторін, однак факт його укладення не заперечувався ані відповідачем ОСОБА_2, ані представником позивача.

З пояснень представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, а також розписки від 25.11.2014 року, вбачається, що ОСОБА_2 частково виконав зобовязання за договором позики від 10.11.2014 року, сплативши позивачу 40000 гривень.

Факт виникнення боргового зобовязання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечувався сторонами, у звязку з чим, суд вважає його встановленим.

Дійсно, судом встановлено, що між ОСОБА_2 та АТ «Імексбанк» був укладений договір НОМЕР_1 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, згідно якого, ОСОБА_2 передав АТ «Імексбанк» грошову суму в розмірі 75000 доларів США під 11 відсотків річних.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 р. № 330 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Імексбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 27 травня 2015 р. № 105, "Про початок процедури ліквідації АТ "Імексбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ "Імексбанк".

Судом, на підставі постанови правління Національного банку № 50 "Про віднесення ПАТ "Імексбанк" до категорії неплатоспроможних", встановлено, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення № 16 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк».

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтвердив факт отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» грошової суми в розмірі 200000 гривень у порядку встановленому законодавством, у звязку з чим, суд вважає, що повторна виплата кредитору ОСОБА_2 ОСОБА_1 грошової суми в вказаному розмірі, діючим законодавством не передбачена.

Однак, відмовляючи в задоволенні позову, суд насамперед виходить з наступного. Так, дійсно, статтею 16 ЦК України, встановлений невичерпний перелік засобів захисту порушених субєктивних прав та інтересів. Невичерпність вказаного переліку обумовлена змістом абзацом другого частини другої статті 16 ЦК України, згідно якого, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дослідивши зміст договору застави майнових прав від 10.11.2014 року, договору позики від 10.11.2014 року, суд встановив, що вказані договори не передбачають прав в застосуванні інших способів захисту цивільного права, ніж тих, що встановлені законодавством.

Разом з тим, аналіз діючого законодавства, а саме: ЦК України, Закону України «Про заставу» свідчить про те, що такими способами захисту є: примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч. 2 ст. 16 ЦК України); спеціальний спосіб захисту передбачений ч. 1 ст. 1050 ЦК України - зобовязання повернути суму позики з урахуванням ст. 625 ЦК України; уступка заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

Разом з тим, позивач просить застосувати положення ст. 20 Закону України «Про іпотеку», а саме звернути стягнення на майнові права, однак, суд, враховуючи правила співвідношення загальної та спеціальної правових норм, вважає що, застосуванню підлягає стаття 23 Закону України «Про іпотеку», згідно якої позивач має права вимоги щодо уступки права на депозитний вклад.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить також з наступного.

Суд вважає, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3 не виникло будь-яких правовідносин, тоді як такі правовідносини виникли між відповідачем ОСОБА_2 та ПАТ «Імексбанк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3

Згідно з частиною 1 статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною 3 статті 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким встановлюються повноваження, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, врегульовані наслідки запровадження щодо банку тимчасової адміністрації.

Так, згідно з частинами 5, 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до вкладників віднесено фізичних осіб, які уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката. Згідно з положеннями статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку.

Таким чином, аналіз вищевказаних положень законодавства, свідчить про те, що позивач не є кредитором банку в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Однак, при цьому, суд зазначає, що після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним та застосовується переважно перед нормами цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, зокрема, банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Згідно з пунктом 20.9. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року (зі змінами та доповненнями), після прийняття Національним банком рішення про відкликання в банку банківської ліцензії (власником банку рішення про ліквідацію банку) і призначення ліквідатора поточні та вкладні (депозитні) рахунки клієнтів закриваються ліквідатором банку.

Відповідно до частини 3 статті 1075 ЦК України, залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Отже, у зв'язку із прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та припинення банку як юридичної особи, в банку виникає зобов'язання щодо видачі вкладнику його грошових коштів, внесених ним на банківський рахунок як депозит, а також виплати процентів, нарахованих на суму вкладу (депозиту). Відтак, вкладник, який є кредитором банку на суму вкладу та процентів за користування вкладом, вправі заявити уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку про свої вимоги до банку-боржника у строк, встановлений частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що виконання боргового зобовязання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути підставою для порушення встановленого законом порядку здійснення розрахунків з кредиторами банку-боржника.

При відмові в задоволенні позову, суд розяснює про належне позивачу право повторного звернення до суду із вимогою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, а відповідачу ОСОБА_2 про право звернення до суду із позовом до інших співвідповідачів про повернення банківського вкладу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя А.В. Тарасов

19 листопада 2015 року