Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/2131/15-ц
провадження 2/369/1409/15
РІШЕННЯ

Іменем України

13.08.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2000 по 2012 рік вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2008 році вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, яку згодом продала. Отримані кошти вона поклала на депозити та періодично знімала грошові кошти для будівництва житлового будинку. Оскільки іншої земельної ділянки не було, тому вони вирішили будувати житловий будинок на земельній ділянці батька відповідача. Відповідач участі в будівництві не приймав, протягом 2010-2012 років, коли велось будівництво, не працював, жодних коштів не вкладав. Також вказала, що за час зареєстрованого шлюбу ними був придбаний автомобіль. У добровільному порядку вирішити спір щодо поділу житлового будинку вони не можуть.

Просила суд визнати обєкт незавершеного будівництва, а саме приватний житловий будинок, що розташований по вул. Салютній, 8 в с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області роздільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати обєкт незавершеного будівництва, а саме приватний житловий будинок, що розташований по вул. Салютній, 8 в с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області особистою приватною власністю ОСОБА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на обєкт незавершеного будівництва, а саме приватний житловий будинок, що розташований по вул. Салютній, 8 в с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області; визнати автомобіль марки Nissan Note, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Nissan Note, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 75 000 грн.

При розгляді справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. Свої вимоги мотивував тим, що в період зареєстрованого шлюбу ними був придбаний автомобіль Nissan Note, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Дане майно є їх спільною власністю, частки подружжя є рівними, але досягти згоди щодо поділу майна не можуть. Остаточно просив суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? частині за кожним на автомобіль Nissan Note, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Ухвалами Києво-Святшинського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року та від 13 серпня 2015 року позовні вимоги щодо обєкту незавершеного будівництва, а саме приватний житловий будинок, що розташований по вул. Салютній, 8 в с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області залишені без розгляду за заявою позивача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що автомобіль був придбаний подружжям в кредит. В даний час кредит погашений, але автомобіль зареєстрований на відповідача. Згоди щодо поділу сторони досягти не можуть. Тому на даний час ним ніхто не користується. Просив задоволити позов.

У судовому засіданні представники відповідача та відповідач проти позову заперечували. Відповідач суду пояснив, що в період шлюбу вони купили машину. Автомобіль був придбаний в кредит. Кредитний договір укладався з ним та він погашав кредит зі своєї заробітної плати, тому даний автомобіль є його особистою власністю. Чи погашений кредит та коли сплачував останній платіж він не памятає. Представники відповідача суду пояснили, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту, не подано доказів на підтвердження придбання майна та в цілому відсутній предмет спору, оскільки в досудовому порядку позивачка не пропонувала жодних варіантів щодо поділу машини. Просили суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 10 листопада 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Дмитрівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області.

Від спільного проживання сторони мають доньку: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

27 липня 2007 року був придбаний автомобіль Nissan Note, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі/кузова VINSJNFAAE11U1144895 SJNFAAE11U1144895, та зареєстрований за ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АІС028845, поясненнями представника позивача, та не заперечував відповідач ОСОБА_2

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами за час шлюбу, тому суд вважає дане майно спільною сумісною власністю подружжя. Пояснення представників відповідача, що майно було придбане в кредит, у справі відсутні відомості щодо погашення кредиту, суд до уваги не бере, оскільки дане майно придбане в шлюбі, позивач, як поручитель, так і відповідач мають права і обовязки в кредитних відносинах з банком, встановлених кредитним договором, договором застави та поруки. Також суд вважає необґрунтованими твердження представників відповідачів, що відсутній спір, бо позивачка в досудовому порядку не вирішувала дане питання, оскільки за поясненнями ОСОБА_2: він вважає спірний автомобіль своє власністю, враховуючи підписаний ним кредитний договір та погашення кредиту з його заробітної плати. Крім того, стверджуючи про недоведність позивачем наявного майна, відповідач не надав суду спростовуючи доказів на підтверджень своїх заперечень, в тому числі на спростування наявного в матеріалах справ свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки майно придбано сторонами у період зареєстрованого шлюбу, тому воно є спільною сумісною власністю сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і частки сторін є рівними.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Враховуючи те, що на час розгляду справи сторонами не погоджена вартість майна, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

ОСОБА_5 Володимирівни до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на ? частину автомобіля Nissan Note, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі/кузова VINSJNFAAE11U1144895 SJNFAAE11U1144895.

Визнати за ОСОБА_2, який зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на ? частину автомобіля Nissan Note, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі/кузова VINSJNFAAE11U1144895 SJNFAAE11U1144895.

Скасувати заходи забезпечення позову шляхом зняття арешту з обєкту незавершеного будівництва (житловий будинок), який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Дмитрівка, вул. Салютна 8.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич