АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про відшкодування завданої шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року,

у с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування завданої шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує вимоги Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки не виконав рішення суду про стягнення на користь позивача грошових коштів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 120 368,72 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 17 000,00 грн.

Апелянт, зокрема, посилається на те, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем за вказаним позовом.

Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він фактично апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити та просив розглядати справу без участі сторони позивача.

ОСОБА_2 та представник Державної казначейської служби України, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим

____________________________________________________

Справа № 757/26840/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/5343/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Соснівського районним судом м. Черкаси по справі № 2-144/12 стягнуто з Кредитної спілки «Фортеця» на користь ОСОБА_2 внески у загальному розмірі 120 368,72 грн. (а.с. 7).

22 липня 2014 року до Державної казначейської служби України надійшла заява ОСОБА_2 про виконання виконавчого листа, виданого 11 лютого 2013 року Соснівським районним судом м. Черкаси по зазначеній справі № 2-144/12 про стягнення з КС «Фортеця» на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором внеску (а.с. 5, 8).

9 вересня 2014 року зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання у зв'язку з відсутністю законних підстав для виконання цього виконавчого документа (а.с. 6).

Також встановлено, що вказаний виконавчий лист знаходився на виконанні у ВДВС Черкаського міського управління юстиції та відповідно до постанови державного виконавця від 15 травня 2013 року у зв'язку з визнанням боржника банкрутом та відкриттям ліквідаційної процедури виконавчий документ було направлено для подальшого виконання до Господарського суду Черкаської області (а.с. 9).

14 липня 2014 року на запит ОСОБА_2 господарським судом Черкаської області було повернуто виконавчий лист (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що дії відповідача відповідають вимогам Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а позивачем не було доведено факту заподіяння йому такими діями Державної казначейської служби України шкоди.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 № 460/2011, Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Державна казначейська служба України є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Тобто, Державна казначейська служба України виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 ЦК України.

Положеннями Закону України «Про Державну виконавчу службу» завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно з пунктом 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державне підприємство, установа, організація.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що кредитна спілка «Фортеця» не є державним органом, тому зазначений виконавчий лист не підлягає виконанню Державною казначейською службою України відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Положеннями статей 1166 та 1167 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану особі майнову шкода та моральну шкоду, а статтею 1173 ЦК України - підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Моральна шкода може полягати в моральних переживаннях, пов'язаних з такими обставинами: втратою рідних, отриманням травм, захворювань; порушенням права власності (у тому числі і інтелектуальної), прав споживачів; неможливістю продовження активного ділового чи громадського життя; розголошенням особистої чи сімейної таємниці; незаконним перебуванням під слідством чи судом та іншими обставинами, які негативно впливають на потерпілого.

Підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач визначає неправомірні дії Державної казначейської служби України.

Натомість, як було вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, дії відповідача повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Жодних належних та допустимих доказів в розумінні статей 58-59 ЦПК України позивачем та його представником, в порушення передбаченого статтею 60 ЦПК України обов'язку довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, надано не було.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позовні вимоги про стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко