Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Бородіні А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи: ОСОБА_3, Територіальний районний орган Державної міграційної служби Дніпровського району міста Києва про усунення перешкод в користуванні власністю,-

в с т а н о в и в:

Позивач в липні 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-ї особи: ОСОБА_3, Територіальний районний орган Державної міграційної служби Дніпровського району міста Києва про усунення перешкод в користуванні власністю, що 13.12.2011 року між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_4, який проживає разом з позивачем у спірній квартирі. Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4. З кінця серпня 2011 року сторони спільного господарства не ведуть. Відповідач в спірній квартирі не проживає, а комунальні послуги не сплачує та періодично влаштовує сварки. Тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Треті особи в судове засідання не з`явились, надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва від 17 квітня 2000 року (а.с.5).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2011 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був розірваний (а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7).

З копії довідки Форма № 3 підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_1 на даний час зареєстровані : ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 (а.с.8).

Відповідно копій актів від 18 травня 2014 року, 05 липня 2014 року та 06 вересня 2014 року ОСОБА_6 тривалий час не проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 9,10).

З копій висновків Дніпровського РУ ГУ МВС України вбачається, що ОСОБА_6 зверталась до правоохоронних органів із заявою про неможливість потрапити до АДРЕСА_2 (а.с.34,37,118). Листами начальника СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 підтверджується вищезазначені факти (а.с.156,157).

З копій рапорту від 26 січня 2015 року та пояснень сусідів вбачається, що відповідач проживає в АДРЕСА_4 (а.с.142,143,144).

Зокрема, в судовому засіданні представник позивача зазначає, що відповідач жодним чином не займається утриманням спірної квартири та не сплачую комунальні послуги, підтвердженням чого є копії квитанцій (а.с.38-43,97-117).

Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Позивач в судовому засіданні як свідок зазначив, що в АДРЕСА_2 він проживати не може, оскільки колишня дружина приходить і влаштовую сварки у зв`язку із чим користуватися своєю власністю не може. Відповідач не має ключів від спірної квартири. На даний час в АДРЕСА_2 ніхто не проживає.

Відповідач в судовому засіданні, допитана в якості свідка, зазначила, що між нею та позивачем була домовленість, за якої вона передає синові ОСОБА_4 ? частини квартири АДРЕСА_3 (Бортничі), що нотаріально посвідчено. З часу розлучення з ОСОБА_5 та на даний час вона поживає в АДРЕСА_4. В спірну квартиру потрапити не може, замки замінені, ключів вона не має. 26 жовтня 2014 року намагалась потрапити до спірної квартири, викликала міліцію, але двері так ніхто і не відкрив. За комунальні послуги вона сплачувати не може, адже позивач не дає їй такої змоги.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є дружиною позивача. З відповідачем у неї склались негативні стосунки. Останні два роки колишня дружина, її чоловіка, не давала їм спокійно жити. З травня 2014 року вона в спірній квартирі не проживає. Наразі в АДРЕСА_2 ніхто не проживає.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо вимог позивача про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом виселення, пояснюючи це тим, що відповідач фізичної можливості не мав здійснювати такі дії, адже ОСОБА_5 замінив усі дверні замки і ОСОБА_6 не мала можливості потрапити до квартири.

Відповідач не проживає в АДРЕСА_1 та не має можливості користуватися нею, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки обраний спосіб захисту не відповідає обставинам справи.

Посилання позивача на частину 2 ст. 405 ЦК України ( член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом) є помилковим, оскільки вимогою є виселення відповідача зі спірної квартири, що в свою чергу не може бути реалізоване шляхом, передбаченим в диспозиції вищевказаної статті.

Відповідно частини 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 109, 155 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 213-218 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи: ОСОБА_3, Територіальний районний орган Державної міграційної служби Дніпровського району міста Києва про усунення перешкод в користуванні власністю відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти дів з дня його проголошення, а особам, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О.Яровенко