У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів:Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування і свідоцтва про право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним та скасувати пункти 18, 18.1 рішення № 174-19/2014 Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про затвердження ОСОБА_6 технічної документації та передачу у власність земельної ділянки площею 0,1772 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,1772 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, видане 14 березня 2014 року ОСОБА_6 реєстраційною службою Рожнятівського районного управління юстиції; зняти з реєстрації в реєстраційній службі Рожнятівського районного управління юстиції земельну ділянку, площею 0,1772 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться по АДРЕСА_1, власник ОСОБА_6, житель АДРЕСА_2. Витребувати від ОСОБА_6 оригінали свідоцтва про право власності на нерухоме майно - вказану вище земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих 18 квітня 2014 року реєстраційною службою Рожнятівського районного управління юстиції Івано-Франківської області позивачу належать на праві приватної власності дві земельні ділянки - земельна ділянка, площею 0,2501 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями, та земельна ділянка, площею 0,4527 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться по АДРЕСА_2. До належних йому земельних ділянок та домоволодіння в АДРЕСА_2 проходить дорога шириною 4,0 метри, довжиною 380 метрів, між земельною ділянкою відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_14 та інших землекористувачів. Також даною дорогою до своїх земельних ділянок заїжджають і треті особи у справі. На весні 2014 року відповідач ОСОБА_6 заявив, що частина дороги входить у межі його земельної ділянки, яку він приватизував та висипав на дорогу каміння, загородивши проїзд. З цього приводу позивач звернувся в Небилівську сільську раду Рожнятівського району Івано-Франківської області, комісія якої на місці встановила, що до його земельних ділянок та інших землекористувачів проходить дорога шириною 4,0 метри, з яких частину дороги шириною 2,0 метри, довжиною 24,57 метри з АДРЕСА_2 помилково передано у власність ОСОБА_6 У добровільному порядку вирішити даний спір відповідач не бажає, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх права.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсними та скасовано пункти 18, 18.1 рішення Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області №174-19/2014 про затвердження технічної документації та передачу ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1772 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку, площею 0,1772 га, видане 14 березня 2014 року ОСОБА_6 Знято з реєстрації в Реєстраційній службі Рожнятівського районного управління юстиції зазначену земельну ділянку площею 0,1772 га, власником якої є ОСОБА_6 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2015 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що актом від 14 липня 2014 року та план-схемою до нього підтверджено, що треті особи по справі та позивач ОСОБА_5 користувалися для заїзду до своїх земельних ділянок дорогою, частину якої передано ОСОБА_6 у приватну власність. ОСОБА_6 відгородив частину дороги вздовж належної йому земельної ділянки. Викопіюванням з частини карти «Організація території ріллі» та землекористування с. Ловаги за 1988 рік /а.с.95, 96/ підтверджено, що до земельної ділянки позивача та третіх осіб веде вказана дорога. За таких обставин, місцевий суд дійшов висновку про порушення земельних прав позивача та наявність правових підстав для задоволення заявлених ним вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з матеріалів землеустрою села та рішень Небилівскої сільської ради не вбачається, що в межах приватизованої ОСОБА_6 земельної ділянки існує дорога, яка веде до господарств третіх осіб, які брали участь у справі. Відсутні дані про те, що біля господарства ОСОБА_6 проходить дорога (проїзд) саме шириною 4 метри, оскільки такі дані відсутні у Небилівській сільській раді Рожнятівського району Івано-Франківської області і цією радою будь-якого рішення про затвердження спірної дороги чи її проекту шириною 4,0 метри не приймалося. По довжині переданої у власність ОСОБА_6 земельної ділянки існує прохід (стежка) шириною 2 метри, якою користуються жителі с. Ловаги. Інших даних про існування дороги шириною до 4,00 метрів немає.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно вважав, що у межі наданої відповідачу ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1772 га незаконно увійшла частина земель, призначених для влаштування проїзду чи дороги до інших господарств.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при прийнятті рішення про приватизацію спірної земельної ділянки ОСОБА_6 органом місцевого самоврядування не порушено вимог чинного земельного законодавства і Небилівська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області діяла у межах наданої їй компетенції.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 22 квітня 1997 року, було вирішено внести зміни в рішення сільської ради від 28 грудня 1993 року № 14 «Про приватизацію земельних ділянок громадян» і передати у приватну власність присадибні земельні ділянки згідно уточнених площ в результаті інвентаризації земель, проведеної у 1994-1996 року.

Згідно додатку до списку громадян, які мають право на приватизацію земельних ділянок відповідно рішення сесії від 22 квітня 1997 року с. Небилів Рожнятівського району Івано-Франківської області зазначений ОСОБА_6, якому в урочищі Ловаги виділено земельні ділянки площами 0,176 га та 0,054 га.

Рішенням Небилівської сільської ради від 19 листопада 2013 року, ОСОБА_6 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1772 га для ведення особистого селянського господарства в с. Ловаги по АДРЕСА_2.

Відповідно до рішення Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 19 листопада 2013 року ОСОБА_6 з метою визначення і встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) звернувся до проектної установи для виготовлення проекту землеустрою.

Згідно даних, що містяться у матеріалах даної технічної документації з землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6 вбачається, що 25 листопада 2013 року було складено акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування, які передаються йому у власність. Зі змісту цього акту вбачається, що ніяких заперечень з боку суміжних землекористувачів чи землевласників не було.

З матеріалів землеустрою села та рішень Небилівської сільської ради не вбачається, що в межах приватизованої ОСОБА_6 земельної ділянки існує дорога, яка веде до господарств третіх осіб, які брали участь у справі.

Відповідно до акту обстеження земельних ділянок від 14 липня 2014 року, який складено комісією Небилівської сільської ради, громадяни ОСОБА_15, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та інші користуються земельними ділянками в с. Ловаги для ведення особистого селянського господарства та дорогою до них, частину якої передано у власність ОСОБА_6, а саме шириною 4 м на початку заїзду на дану дорогу з АДРЕСА_2 та довжиною 24,57 м і на цій довжині 2,00 м.

Актом обстеження земельної ділянки ОСОБА_6 та встановлення на місцевості шляхів, проїздів чи проходів до земельної ділянки ОСОБА_5 встановлено, що по населеному пункту села Ловаги Небилівської сільської ради генеральний план забудови села чи будь-яка інша містобудівна документація не розроблялися і не затверджувалися. Також даною комісією, до складу якої входили спеціалісти Рожнятівської районної держадміністрації, відділу Держземагенства у районі, містобудування і архітектури, встановлено, що орієнтовно у 2010 році зі слів позивача ОСОБА_5, останній власними силами без погодження із сусідніми землекористувачами влаштував заїзд до своєї садиби, яким користується по даний час. В технічній документації із землеустрою ОСОБА_6 від точки А до точки Б зазначена стежка шириною 2 м.

Відповідно до ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать - землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, 1 сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

За відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що біля господарства ОСОБА_6 проходить дорога (проїзд) саме шириною 4 метри, відсутності таких даних у Небилівській сільській раді, а також того, що цією радою будь-якого рішення про затвердження спірної дороги чи її проекту шириною 4,0 метри не приймалося, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав вважати, що до наданої ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки незаконно увійшла частина земель, призначених для влаштування проїзду чи дороги до інших господарств.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено порушення Небилівською сільською радою вимог чинного земельного законодавства при прийнятті рішення про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_6, у зв'язку із чим, правові підстави для задоволення позову відсутні.

В даному випадку, за наявності відповідних правових підстав, реалізація прав на влаштування та користування проїздом, можлива шляхом встановлення сервітуту.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд апеляційної інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
суддіВ.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська