РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2606/13-ц

номер провадження 2/695/14/15

10 липня 2015 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Савенка В.Г.

при секретарі Бреусу В.С.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Золотоноша справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Золотоніська міська державна нотаріальна контора, про визнання Свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на 29/100 частин будинковолодіння, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання Свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на 29/100 частин будинковолодіння.

Свій позов позивач пояснює тим, що після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 28.08.2000р. залишилося спадкове майно у вигляді 29/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованих по вул.. Шевченка, 102 в м. Золотоноша Черкаської області, на яке відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги стали діти померлої ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Як стверджує позивач, вони з братом прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, тому заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори він не писав.

Спорів із братом ОСОБА_5 щодо користування та управління спадковим майном у них не було. В листопаді 2000року ОСОБА_5 отримав від нотаріуса Свідоцтво право на спадщину на всі 29/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд. Про цю подію він дізнався лише після смерті брата у 2012році.

Як заявив в судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_1, позивач фактично прийняв спадщину проводячи сумісні із своїм братом ОСОБА_5 витрати на утримання відповідної частини будинку, перекриваючи дах будинку, обробляючи огород щорічно та інше.

23.10.2012р. помер його брат ОСОБА_5 і його рідна дочка ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори зі заявою про прийняття спадщини після смерті її батька. Оскільки померлий ОСОБА_5 за свого життя оформив на себе Свідоцтво про право власності на 29/50 частин, то ОСОБА_3 таким чином повинна прийняти цю частку. Але він із цим не згідний, оскільки вважає, що він також прийняв вказане спадкове майно.

Тому просить суд визнати, що він також прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 разом із своїм братом ОСОБА_5 відповідно до ст..549 ч.1 ЦК УРСР, який діяв на той час. Також просить визнати Свідоцтво про право на спадщину, видане на імя ОСОБА_5 частково недійсним та визнати за ним право власності на 29/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованих по вул.Шевченка, 106 в м. Золотоноша.

В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю ОСОБА_6 заперечив проти задоволення позову, вказуючи що ОСОБА_2 не вчинив передбачених Законом дій для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Позивач пропустив строк на звернення до суду з позовними вимогами про визнання Свідоцтва про право на спадщину недійсним. При цьому він також послався на те, що відсутні родинні звязки між позивачем та спадкодавцем, а також в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні відповідних нотаріальних дій.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та вивчивши представлені ними доводи, вважає, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання Свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на даний час відповідач ОСОБА_7 змінила своє прізвище на ОСОБА_3.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 28.03.2000р. померла ОСОБА_4.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.03р. цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. В зв'язку з тим що спадщина відкрилась у 2000 році, то до цих відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963р.

Таким чином після смерті ОСОБА_4, яка заповіту за своє життя не склала, на підставі ст.564 ЦК УРСР відкрилась спадщина за законом. Згідно з нормою ст.529 ЦК УРСР спадкоємцями першої черги були сини спадкодавця - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 і мали право на спадкування. Проте для придбання спадщини зазначеним особам необхідно було вчинити відповідні дії, щоб прийняти її (ст.548 ЦК УРСР). А саме спадкоємець, який виявив намір успадкувати певне майно повинен або подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, або фактично вступити в управління або володіння спадковим майном, як те визначено нормами ст.549 ЦК УРСР. При цьому відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.06.83р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Судом було встановлено під час допиту свідків, запрошених за клопотанням представника ОСОБА_2, перед смертю ОСОБА_4 хворіла та проживала не у своєму будинку, а разом з ОСОБА_5 в належній йому квартирі, та отримувала догляд і допомогу саме від нього, бо як вказували свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на той час ОСОБА_2 проживав в м. Черкаси, а не в Золотоноші з матірю. Також ці свідки зазначили, що після смерті ОСОБА_4 саме ОСОБА_5 почав робити ремонт в належному покійній будинку, доглядати за подвірям та робити там всі поточні роботи. При цьому ОСОБА_2 лише зрідка приїздив в Золотоношу в гості до свого брата ОСОБА_5 та поводився в домоволодінні матері як в гостях, а не як господар, на відміну від ОСОБА_5, що вони і вказали у своїх показах.

Тому суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_5 після смерті своєї матері успадкував належне їй майно, оскільки фактично вступив в управління і володіння ним, а ОСОБА_2 жодних дій для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, передбачених діючим на той час законодавством, не вчинив. Тому згідно норми ст.553 ЦК УРСР Позивач вважається спадкоємцем, що відмовився від спадщини. Отже, на думку суду, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв лише ОСОБА_5, в звязку з чим йому було видано відповідне Свідоцтво про право на спадщину згідно норм чинного на той час законодавства. Тому вимоги позивача в частині визнання факту прийняття ОСОБА_2 спадщини та визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину, на думку суду, задоволенню не підлягають.

Вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спадкове майно, на думку суду, не підлягають до задоволення також в звязку з тим, що відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі Свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину, то це є підставою для відмови у позові.

В даному випадку в матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину і стороною відповідача вона не була представлена суду у відповідності до ст..31 ЦПК України. Це положення є суттєвим при вирішенні справи.

Таким чином суд, проаналізувавши викладене, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Керуючись ст.553 ЦК УРСР, ст.ст.1217, 1218, 1224, 1226, 1258, 1261, 1262, 1265, 1266, 1267, 1268 ЦК України, ст.ст. 209, 215, 224 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Золотоніська міська державна нотаріальна контора, про визнання Свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на 29/100 частин будинковолодіння, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом десяти днів.

Повний текст рішення буде виготовлений 14 липня 2015року

Суддя Савенко В.Г.