Справа № 510/1371/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2015 Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Ренійська міська рада Одеської області) про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав відповідну заяву.

Представник третьої особи Ренійської міської ради не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без участі представника третьої особи.

Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін; копія технічного паспорту на гараж № 4 по вул. Ізмаїльська, 46 в м. Рені; копія рішення № 62 виконкому Ренійської міської ради від 30.03.1999 р.;

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що у 1999 р. відповідач ОСОБА_2 побудував гараж № 4 по вул. Ізмаїльська, 46 в м. Рені Одеської області, на земельній ділянці, яка була йому відведена для будівництва гаражу, на підставі рішення Ренійської міської ради № 62 від 30.03.1999 р.

У 2003 р. між позивачкою та ОСОБА_2, відповідачем у справі, була досягнута домовленість про купівлю-продаж гаражу № 4, розташованого по вул. Ізмаїльська, 46 в м. Рені Одеської області. Відповідач, як фактичний власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продав позивачці вищевказаний гараж, передавши у володіння та користування фактично належний йому обьект нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. На момент фактичного укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, позивачка не могла оформити правочин у письмовому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена.

Таким чином, з 2003р. по теперішній час, позивачка фактично, відкрито володіє гаражем № 4, розташованимо по вул. Ізмаїльська, 46 в м. Рені Одеської області, стежить за його технічним станом, зберігає там свої речі.

З 2003 р. відповідач, інші правонаступники жодного разу не витребували у позивачки майно, вимог щодо повернення гаражу не висували, на нього не претендують. Позивачка стверджує, що неодноразово зверталася до відповідача, із проханням переоформити гараж на неї належним чином, але відповідач кожен раз запевняв її , що документи виготовлюються. На сьогоднішній день, позивачка продовжує користуватися вищевказаним нерухомим майном, добросовістно та безперервно володіє та відкрито користується гаражем та земельною ділянкою, утримує його та зберігає там свої речі.

У звязку із вищевикладеними обставинами ОСОБА_1 вважає, що має всі підстави для визнання за нею право власності на гараж № 4 по вул. Ізмаїльська, 46 в м. Рені Одеської області, оскільки вона правомірно, добросовістно, відкрито та безперервно володіє чужим майном протягом 12 років, а тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за нею.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року).

Як виходить з доводів позивачки, у 2003 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, була досягнута домовленість про купівлю-продаж гаражу № 4, розташованого по вул. Ізмаїльська, 46 в м. Рені Одеської області. Відповідач, як фактичний власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продав позивачці вищевказаний гараж, передавши у володіння та користування фактично належний йому обьект нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. На момент фактичного укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, позивачка не могла оформити правочин у письмомвому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена.

Таким чином, з 2003р. по теперішній час позивачка добросовістно, безперервно та відкрито володіє вищевказаним нерухомим майном, утримує його та зберігає там свої речі. За весь час володіння позивачкою вищевказаним гаражем, відповідач, інші правонаступники, не предявляли до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді ОСОБА_2 не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що надав відповідну заяву.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою гаражем № 4, розташованим по вул. Ізмаїльска, 46 в м. Рені є добросовісним (тобто позивачка вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки фактично була досягнута угода про купівлю-продаж майна, сторони домовились про усі суттєві умови договору, крім того, відбулося повне виконання договору), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, користувалася гаражем, утримує його та зберігає там свої речі, та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що гараж № 4, розташований по вул. Ізмаїльська, 46 в м. Рені Одеської області цілком з законних підстав було передано у володіння та користування ОСОБА_1, внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказаний обьект нерухомості.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 130, 174, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 5, 15, 328, 330, 338, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право власності на гараж № 4, розташований по вул. Ізмаїльська, 46 в м. Рені Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник