Справа № 683/1628/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі головуючого судді Сенькова О.Г.

при секретарі Повзун С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до Баглаївської сільської ради та Старокостянтинівської районної державної адміністрації про визначення строку для відчуження земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 предявила позов до Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району про визначення строку для відчуження земельної ділянки, посилаючись на те, що на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 3 листопада 2006 року за №366/2006-р їй передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.44 га, кадастровий номер :05:010:0027, що знаходиться на полі №6 в с.Лажева Старокостянтинівського району, а 19 грудня 2006 року цим же державним органом виданий державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯГ №127542.

Після отримання державного акта вона переїхала на постійне місце проживання до молодшої дочки в Республіку Казахстан, а через деякий час прийняла громадянство вказаної країни.

Із-за похилого віку та хвороби вона не змогла у визначений земельним законодавством строк відчужити земельну ділянку, тому просить поновити їй строк для відчуження земельної ділянки.

Ухвалою суду від 26 червня 2015 року в якості співвідповідача до участі у справі залучено Старокостянтинівську районну державну адміністрацію.

В судове засідання представники позивачки та Баглаївської сільської ради не зявилися, однак подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути без їх участі. Представник позивачки позовні вимоги підтримує, представник відповідача не заперечує проти задоволення позову.

Представник Старокостянтинівської районної державної адміністрації також в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 3 листопада 2006 року за №366/2006-р позивачці передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.44 га, кадастровий номер :05:010:0027, що знаходиться на полі №6 в с.Лажева Старокостянтинівського району, а 19 грудня 2006 року цим же державним органом їй виданий державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯГ №127542.

Після отримання державного акта позивачка переїхала на постійне місце проживання до молодшої дочки в Республіку Казахстан, а через деякий час прийняла громадянство вказаної країни.

Із-за похилого віку та хвороби позивачка не змогла у визначений земельним законодавством строк відчужити земельну ділянку, а нотаріуси відмовляються посвідчити договір відчуження земельної ділянки у звязку з пропущенням вказаного строку.

Зазначені обставини підтверджуються державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ№127542, виданим Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 19 грудня 2006 року, кадастровим планом, схемою розташування земельної ділянки та ідентифікаційним номером НОМЕР_1, який належить позивачці.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовий статус та порядок використання, зокрема земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 1, 5 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Відповідно до ч. 1 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

Зазначена норма є загальною щодо відчуження земельних ділянок особами, у яких вони не можуть перебувати у власності.

Спеціальною нормою є ч. 4 ст.81 ЗК України, згідно з положеннями якої землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Отже, земельним законодавством передбачене обовязкове відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у випадках, коли до іноземців або осіб без громадянства переходить право власності на такі земельні ділянки в порядку спадкування.

Щодо відчуження земельних ділянок особами, які, будучи громадянами України, набули право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, а потім змінили громадянство і стали іноземцями, земельним законодавством не врегульовано.

Виходячи із завдань та принципів земельного законодавства, передбачених ст.4 і 5 ЗК України, та системного аналізу норм ч.5 ст.22, ч.4 ст.81, ч.140 ЗК України, суд вважає, що оскільки позивачка після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення змінила громадянство України на громадянство Республіки Казахстан і набула статус іноземця, тому вона зобовязана була протягом року після цього здійснити відчуження земельної ділянки.

Однак вчинити це не змогла із-за похилого віку та стану здоровя.

Визначення додаткового строку для відчуження земельної ділянки земельним законодавством не передбачено.

Проте, виходячи з вимог абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України про можливість захисту судом цивільного права або інтереса іншим способом, що встановлений договором або законом, а також положень аналогії закону, зокрема, ч.2 ст.1272 ЦК України про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд вважає, можливим зазначене положення застосувати до правовідносин щодо відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення особою, яка не може перебувати в її власності.

Крім того, хоча частина 2 ст.145 ЗК України передбачає примусове відчуження земельної ділянки за рішенням суду у випадку невідчуження її іноземцем у встановлений термін, однак дане положення суперечить ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимогам ст..41 Конституції України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за можливе визначити позивачці додатковий строк терміном один рік з дня набрання чинності рішення.

На підставі ст.22, 81, 140 ЗК України, ст.8,16 ЦК України керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для відчуження земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.44 га, кадастровий номер :05:010:0027, що знаходиться на полі №6 в с.Лажева Старокостянтинівського району, і належній їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ№127542, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 19 грудня 2006 року, терміном один рік з часу набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області на протязі 10 днів з дня проголошення через Старокостянтинівський районний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя