Справа № 760/6233/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08 червня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Слободянюк А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного договору часткового недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати недійсним розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» кредитного договору № 700006062 від 23.04.2008 року.

В обґрунтування поданого позову позивач посилався на те, що 23.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №700006062, згідно з умовами якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 25752,78 дол. США.

Вказаний договір позивач вважає укладеним з порушенням вимог чинного законодавства, а отже таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки останній не був ознайомлений з розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» під час підписання кредитного договору.

Крім того, позивач зазначає, що наприкінці 2008 року, у зв'язку з початком фінансової кризи в Україні у ОСОБА_1 виникла прострочена заборгованість за вказаним договором. Внаслідок чого в грудня 2008 року ПАТ «Альфа Банк», відповідно до третейського застереження зазначеного в кредитному договору, звернувся до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з позовом про дострокове повернення всієї суми кредиту та заборгованості зі сплати процентів і нарахованої пені.

18.12.2008 року рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» позов ПАТ «Альфа Банк» було задоволено частково.

Також позивач вказує на те, що пунктом 11.3 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» передбачено, що позовна давність за спорами, що випливають із вказаного кредитного договору становить 50років, що суперечить чинному законодавству.

Позивач просив визнати недійсним частини кредитного договіру з підстав передбачених ст. 203, 207, 1055 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити.

Позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №700006062, згідно з умовами якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 25752,78 дол. США. (а.с.5-7)

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Альфа Банк» відповідно до третейського застереження зазначеного в кредитному договору, звернувся до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з позовом про дострокове повернення всієї суми кредиту та заборгованості зі сплати процентів і нарахованої пені.

Відповідно до рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18.12.2008 року позов ПАТ «Альфа Банк» задоволено частково. На виконання вказаного рішення Новозаводським районним судом м. Чернігова 03.08.2009 року видано виконавчий лист № 6-1037.

Відповідно до п.5 розділу № 1 Кредитного договору інші істотні умови цього договору викладені в розділі № 2, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України передбачена можливість сторони в договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину і він може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав.

Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу.

Відповідно до п.10 розділу №1 Кредитного договору цей договір складено українською мовою в двох примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу по одному для кожної сторони. Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку і діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором.

Вбачається, що позивачем визнано заборгованість по кредитному договору.

Доводи позивача в обґрунтування позову про те, що примірник розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» договору не підписаний позивачем, що на думку позивача свідчить про його недійсність за відсутністю відповідного волевиявлення, суд вважає безпідставним.

Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, в судовому засіданні позивачем не заперечувався факт підписання Кредитного договору, в якому зазначено п. 5 про невід'ємність розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб», а всі подальші дії позивача свідчать про його згоду з умовами спірного Кредитного договору №700006062 від 23.04.2008 року.

Крім того, встановлено, що позивач з пропозиціями про внесення змін до умов спірного Кредитного договору, зокрема, щодо зменшення строку позовної давності в порядку ч. 1ст. 259 ЦК України, яка ним оскаржується, не звертався, що свідчить також про його згоду з усіма умовами даного договору.

Враховуючи викладене вище, суд не знаходить підстав вважати, що права позивача, були порушені при укладанні спірного договору.

Доказів того, що спірний договір було укладено в порушення публічного порядку (ст.228 ЦК України), під впливом помилки ( ст. 229 ЦК України) та під впливом обману (ст. 230 ЦК України), позивачем не надано та дані обставини не встановлені під час розгляду справи по суті.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними відповідними доказами у справі.

За таких обставин, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд не знаходить підстав для визнання недійсним розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» Кредитного договору №700006062 від 23.04.2008 року та застосування наслідків недійсності такого правочину.

Керуючись ст. ст.23, 203, 215, 216, 228, 229, 230, 236, 509, 526, 527, 530, 626, 627, 628, 638, 1054,1167 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", ст. ст. 3, 4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного договору часткового недійсним відмовити.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Київської області через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Г.О. Козленко