Справа № 314/3982/14-ц Провадження № 2/314/34/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2015 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Надворної О.С.,

за участю секретаря Якубовської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнених в ході судового розгляду позовних вимог, прохав суд стягнути на свою користь на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - 1000 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.04.2012 року Слідчим управлінням фінансових розслідувань головного управління міністерства доходів і зборів у Запорізькій області було порушено кримінальну справу № 421206, а 28.08.2012 року прокуратурою Запорізької області було порушено кримінальну справу № 381213-пр. 13.12.2012 року прокурором Запорізької області відносно нього було винесено повідомлення про підозру за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 366 та ч.3 ст. 212 КК України. В ході розслідування вищевказаних кримінальних проваджень постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2012 р. за поданням слідчого з ОВС СУ ДПС у Запорізькій області відносно позивача був обраний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2 247 986 грн. Під час досудового розслідування співробітниками податкової міліції проводились виїмки за місцем роботи позивача - на підприємстві ФГ «ОСОБА_1В.», а також в ПАТ «Мотор-Банк», в філії АТ «Укрексімбанк», які обслуговують господарство. Також в ході досудового розслідування накладався арешт на належне йому майно. ОСОБА_2 того, в своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що за постановою прокурора Запорізької області від 15.11.2012 року йому був заборонений виїзд за межі України строком на 5 років, внаслідок чого в січні 2013 року працівники державної прикордонної служби заборонили йому виліт до Москви для проведення важливих ділових переговорів, що, в свою чергу, завдало збитків його діловій репутації. За результатами розслідування вказаного кримінального провадження 21.12.2012 року слідчим СВ податкової міліції Орджонікідзевського району м. Запоріжжя йому було вручено обвинувальний акт у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.3 ст.212 КК України, затверджений прокурором прокуратури Орджонікідзевського району м.Запоріжжя. Вказане кримінальне провадження розглядалось Вільнянським районним судом Запорізької області. Проте в ході судового розгляду прокурор в порядку ст. 340 КПК України відмовився від підтримання державного обвинувачення, і за цих підстав ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.04.2014 року кримінальне провадження було закрито.

Отже, позивач зазначає, що тривалий час він піддавався незаконному кримінальному переслідуванню, що суттєво змінило його звичний порядок життя та вплинуло на ділову репутацію, і тому в якості відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, прохає суд стягнути на свою користь - 1000000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та його представники: ОСОБА_3, ОСОБА_4 позов підтримали, прохають суд його задовольнити, посилаючись на те, що незаконне кримінальне переслідування тривало з 28.08.2012 року по 24.04.2014 року, тобто 1 рік 7 місяців 24 дні. На момент порушення кримінальної справи позивач являвся депутатом Вільнянської районної ради Запорізької області, обраним на місцевих виборах мешканцями району. З початку 2012 р. він працював керівником Запорізької обласної партійної організації Всеукраїнської партії «УДАР», і у 2012 році брав участь у виборах до Верховної ради України. Тобто позивач займався активною громадською діяльністю, його знали в районі і чисельна кількість громадян йому виражала довіру. Коли на офіційних сайтах прокуратури Запорізької області, Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області (на той час Державної податкової служби у Запорізькі області) була оприлюднена інформація щодо порушених відносно ОСОБА_1 кримінальних провадженнях, ця інформація в подальшому відповідно зявилась і в засобах масової інформації. Внаслідок застосованих до позивача обмежень в звязку з порушеними кримінальними справами, останній був позбавлений можливості належним чином провести виборчу компанію в 2012 році, відвідати населені пункти свого виборчого округу, провести агітацію та довести свою виборчу програму, був вимушений постійно виправдовуватись перед виборцями та знайомими, спростовуючи інформацію щодо законності підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності. Позивач вважає, що кримінальне переслідування мало на меті не викриття злочину, а відсторонення його від участі у виборах народних депутатів України у 2012 році. Родина позивача дружина разом з дітьми, побоюючись тиску з боку правоохоронних органів, майже рік була вимушена знаходитись за кордоном, внаслідок чого спілкування між ними було обмеженим, і їх сімейні стосунки суттєво погіршились. В цей період в розлуці народилась й онука позивача. За родом своєї діяльності позивач співпрацює з іноземними партнерами. Проте внаслідок застосованих до нього обмежень він був позбавлений можливості виїжджати за межі України. Так, в січні 2013 року він прямував до м. Москви для укладення контракту з інститутом ім. Лукяненко. Проте несподівано в аеропорту його було знято з рейсу, і вручено повідомлення про заборону у перетинанні державного кордону. Позивач зазначає, що весь час перебування під слідством та судом він знаходився фактично у стресовому стані, був напружений, замкнутий. Це відобразилось не тільки на погіршенні його настрою, а психологічного здоровя в цілому. Отже, в якості відшкодування завданої моральної шкоди за пережиті страждання та душевний біль, позивач прохає суд стягнути на свою користь 1000000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України

Представник відповідача: Прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнала частково. Визнає факт того, що ОСОБА_1 дійсно перебував під слідством та судом з 28.08.2012 року по 24.04.2014 року, тобто 19 місяців та 27 днів. Посилаючись на ч.3 ст. 13 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», вважає, що виходячи із встановлених обставин справи, ОСОБА_1 має право на відшкодування мінімального гарантованого розміру моральної шкоди у сумі 27 422,2 грн. (із розрахунку 1378 грн. х 19,9 місяців). Вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо компенсації моральної шкоди в більшому розмірі.

Представник відповідача: Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - ОСОБА_6 позов не визнав і прохає суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що в п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) чітко визначено перелік підстав для відшкодування шкоди. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрито ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.04.2014 року в звязку з відмовою прокурора від обвинувачення. Вважає, що така підстава закриття кримінального провадження (відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення) не зазначена в п.2 ч.1 ст.2 Закону , і тому дія вказаного Закону на даний випадок не розповсюджується.

Представник відповідача: Державної казначейської служби України - ОСОБА_2 в судовому засіданні також заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не розповсюджується на випадок закриття кримінальної справи з підстав відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення. Також вважає, що в ході судового розгляду, на її думку, не було надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру, не доведено, що перебування під слідством та судом впливало на життя останнього. Тому вважає, що підстави для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди - відсутні.

Отже, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані у справі докази, суд дійшов наступних висновків:

12 квітня 2012 року слідчим з ОВС СУ ДПС в Запорізькій області було порушено кримінальну справу відносно службових осіб ФГ «ОСОБА_1В.» за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України (т.2, а.с. 94-96).

28 серпня 2012 року прокурором Запорізької області порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 212, ч.2 ст. 366 КК України (т.2, а.с. 97-99).

21 вересня 2012 року постановою Орджонікідзквського районного суду м. Запоріжжя за поданням слідчого з ОВС СУ ДПС у Запорізькій області відносно ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 2 247 986 грн.; При цьому на ОСОБА_1 були покладені обовязки: зявлятися на виклик до органу дізнання, досудового слідства, прокурора або суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу посадової особи або органу, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа; повідомляти службову особу або орган у провадженні якого знаходиться кримінальна справа, про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну (т.1 а.с. 30-34).

15 листопада 2012 року постановою заступника прокурора Запорізької області Кривохатьку В.В. був заборонений виїзд за межі України (т.2 а.с. 133-135).

13 грудня 2012 року прокурором Запорізької області відносно ОСОБА_1 винесено повідомлення про підозру за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.3 ст. 212 КК України (т.2 а.с. 110-117).

21 грудня 2012 року слідчим СВ ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1, який був затверджений прокурором прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя ( т.2 а.с. 118-123).

21 лютого 2013 року ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області був зменшений розмір застави, обраної як запобіжний захід ОСОБА_1 згідно постанови Орджонікідзквського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2012 року, - з 2 247 986 грн. до 76 500 грн., а також скасовано частину обовязків, покладених цією постановою на ОСОБА_1 (т.2 а.с.45-46).

24 квітня 2014 року прокурором прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя було винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 212, ч.2 ст. 366 КК України. (т.2 а.с. 124-131).

24 квітня 2014 року Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 212, ч.2 ст. 366 КК України, було закрито у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення (т.1 а.с. 54).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч.2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній собі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратуру або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду».

За вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду», ч.ч. 1,2,7 ст.1176 ЦК України, шкода в порядку, передбаченими цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст.1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст.2 Закону.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За правилами пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, визначеному цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В ході судового розгляду встановлено, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрито ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.04.2014 року в звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Представники відповідачів: Головного управління міністерства доходів і зборів у Запорізькій області - ОСОБА_6 та Державної казначейської служби України - ОСОБА_2 в своїх запереченнях проти позову посилаються на ту обставину, що підстава закриття кримінального провадження «в звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення» - не зазначена в переліку підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду».

Проте суд критично ставиться до такого ствердження представників відповідачів з огляду на наступне:

Як зазначено в ухвалі Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.04.2014 року, підставою для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 є відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення в порядку ст.ст.340,341 КПК України, про що останнім було долучено відповідну постанову.

В тексті вищезазначеної постанови прокурора прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадження відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.212, ч.2 ст.366 КК України, прямо зазначено, що «…є обґрунтовані сумніви у доведеності вини ОСОБА_1, а відповідно складу злочину. Згідно ст.62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказані обставини є підставами для відмови від обвинувачення.» (т.2 л.д.124-131).

Отже, за висновком суду, підстава відмови прокурора від обвинувачення, наслідком чого стало закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1, - є реабілітуючою з точки зору кримінально-процесуального законодавства та, відповідно, дає право на відшкодування шкоди в порядку, визначеному позивачем, а саме за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду».

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду» відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових усиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного і психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок, і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

В ході судового розгляду було доведено, що внаслідок кримінального переслідування позивач дійсно обмежувався у певних правах та зазнав певних обмежень життя, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи ведення професійної діяльності, суспільної діяльності, свободи спілкування.

Так, внаслідок обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді застави, з покладенням певних обовязків, в тому числі «здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну» (згідно постанови Орджонікідзквського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2012 року), а також заборони виїзду за межі України ( згідно постанови заступника прокурора Запорізької області від 15.11.2012 року) позивач був суттєво обмежений в свободі пересування. Даний факт підтверджується рішенням інспектора ПС ІІІ ВІДІПС ВПС «Дніпропетровськ- аеропорт Харківського прикордонного загону» від 09.01.2013 року щодо відмови ОСОБА_1 в перетинанні Державного кордону (т.2 а.с. 139-140), у звязку з чим позивач не зміг вилетіти до м. Москви для проведення важливих ділових переговорів, що в свою чергу завдало шкоди його діловій репутації.

Обмеження свободи ведення професійної діяльності ОСОБА_1 підтверджується виїмками документації, які були проведені співробітниками податкової міліції 30.07.2012 р. на підприємстві ФГ «ОСОБА_1В.», де позивач працював старшим юристом, 01.08.2012 року в ПАТ «Мотор-Банк», 06.08.2012 року в філії «Укрексімбанк», які обслуговують господарство. ОСОБА_2 того, 03.08.2012 року, 06.08.2012 року, 07.08.2012 року також були проведені виїмки в приміщеннях, розташованих в КП «Друкарня» у м. Вільнянськ, які на той час були орендовані позивачем (т.2 а.с. 5-110).

Що стосується суспільної діяльності та особистого життя позивача в період перебування під кримінальним переслідуванням, суд при зясуванні цих обставин враховує пояснення свідків:

Так, свідки ОСОБА_8, яка працює головним бухгалтером ФГ «ОСОБА_1В.», та ОСОБА_9, який працює водієм ФГ «ОСОБА_1В.», пояснили в суді, що знайомі з позивачем ще з 1990-х років. До березня 2012 року знали позивача як привітливого, спокійного, усміхненого, завжди готового прийти на допомогу. Всі сили ОСОБА_1 віддавав роботі, підприємство процвітало. В першій половині 2012 року ОСОБА_1 викликали до податкової інспекції, було порушено кримінальну справу. На підприємстві проводились чисельні виїмки документації. За весь період слідства були тиски та полювання на людину. В період передвиборчої компанії роздавались різноманітні листівки з принизливим змістом, що ОСОБА_1 є фігурантом кримінальних справ, таку ж інформацію передавали газети і телебачення. ОСОБА_1 став дуже роздратованим, зривався як на своїх підлеглих, так і на людей, які звертались до нього за допомогою. Ніколи раніше свідки в такому стані позивача не бачила. Всі співробітники помітили різке погіршення його стану здоровя, він переніс гіпертонічний криз. Приблизно з липня по жовтень 2012 року ОСОБА_1 зовсім перестав зявлятись на роботі. Працівники його розуміли і продовжували працювати, але підприємство працювало не в повну силу. Після закриття кримінальної справи ОСОБА_1 ще довго не міг прийти до тями. Довгий час лікувався. Потім повернувся до роботи, але й досі працівники помічають, що після тих подій позивач інколи зривається, став знервованим.

Свідок ОСОБА_10 пояснила в суді, що працює під керівництвом ОСОБА_1 з 2012 року. Саме тоді ОСОБА_1 було висунуто депутатом до Верховної ОСОБА_6 України по 82 округу. Рейтинг був високий. Все йшло добре до того часу, доки відносно нього не порушили кримінальну справу, стали викликати на допити. В пресі зявились різні компрометуючі статті. З серпня 2012 року ОСОБА_1 мусив переховуватись, не міг проводити передвиборчу роботу, зустрічатись з виборцями. В результаті вибори він програв. На початку листопада 2012 року ОСОБА_1 зявився в офісі, проте його було не впізнати. Як зазначає свідок, раніше це була справедлива, добра, чуйна , завжди готова прийти на допомогу людина. Проте після порушення кримінальної справи він став подавлений, роздратований, на всіх зривався , відмовлявся спілкуватись. Для такої емоційної людини, як позивач, всі ці події були болючими. Після цього на протязі двох років життя ОСОБА_1 було нестерпним: він втратив інтерес як до роботи, так і до життя взагалі. Всі працівники його підтримували. Потім кримінальну справу закрили і ОСОБА_1 став поступово повертатись до нормального життя, став депутатом Верховної ОСОБА_6. Проте, як результат перенесених страждань, і до теперішнього часу у нього інколи бувають емоційні зриви.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що з весни 2012 року спілкувався з ОСОБА_1 як з однопартійцем по партії «Удар». Наприкінці літа 2012 року свідок став помічати різкі зміни в поведінці позивача. Останній став роздратованим, часто скаржився на болях в серці. Одного разу свідок навіть шукав позивачу заспокійливий засіб. Причиною такого психоемоційного стану позивача, за думкою свідка, стало порушення проти ОСОБА_1 кримінальної справи. Це суттєво підірвало його авторитет в очах виборців. Він змушений був деякий час переховуватись та був оголошений в розшук. Переховувались також і члени родини позивача. В пресі зявились статті, в яких ОСОБА_1 висвітлювався як злочинець. Останній не мав змоги зустрічатись з виборцями, і як результат, він програв вибори. Потім свідок дізнався, що кримінальна справа відносно ОСОБА_1 закрита. Навесні 2014 року свідок спілкувався з ОСОБА_1, і зазначає, що позивач тримався, намагався не показати свою слабкість, але було видно, що людина перенесла неймовірні страждання в результаті принижень та поневірянь. За ствердженням свідка, ОСОБА_1 став більш замкнутим, відірваним від реального світу. Зараз позивач повертається до нормального психічного стану, проте інколи в його поведінці спостерігаються зриви.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили суду, що давно знайомі з позивачем, і знають його як врівноважену, активну, порядну людину, яка завжди тримає слово та готова прийти на допомогу, позивач тривалий час займався благодійністю. В 2012 році стало відомо про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 Зявились різноманітні статті в засобах масової інформації, які своїм змістом принижували людську гідність позивача, розповсюджувались чутки про нього, як про злочинця. За ствердженням свідків, позивач став знервованим, пригніченим; як людина високоемоційна, він боляче сприймав всі ці події, був змушений переховуватись, в звязку з чим оголошувався в розшук. Ця ситуація постійно обговорювалась серед населення Вільнянського району, дехто повірив засобам масової інформації і вважав, що позивач дійсно є злочинцем. Відповідно ці обставини вплинули і на результати виборів, оскільки ОСОБА_1 фактично був позбавлений можливості вільно спілкуватись з виборцями, вести передвиборчу компанію. У 2014 році кримінальну справу закрили, позивач зміг довести свою невинуватість і зараз прикладає зусиль, щоб повернути свій авторитет серед населення району, став депутатом Верховної ОСОБА_6 України.

Допитана в якості свідка дружина позивача - ОСОБА_14 пояснила суду, що перебуває в шлюбі з 1983 року, від шлюбу мають двох доньок, онуку. До весни 2012 року в родині все було добре. Потім вона відчула, що чоловік якось змінився, став більш знервованим; він говорив, що у нього неприємності з податковою інспекцією. А потім зізнався, що проти нього порушено кримінальну справу, і задля небезпеки дружини, запропонував їй виїхати з України . Вона поїхала в Англію до доньки . Там була три місяці. Чоловік телефонував один раз на тиждень. Коли закінчилась віза, вона з дітьми вимушена була переїхати до Турції. Перебуваючи в чужій країні, свідок мала можливість спілкуватись з чоловіком лише по скайпу. Чоловік був постійно пригнічений, нагадував людину , яка не живе, а примушує себе жити. Додому свідок змогла повернутись лише восени 2013 року. Відразу помітила зміни в поведінці чоловіка. Він все частіше зривався, був нервовий. Вона помітила, що чоловік читає книги про вихід з депресії. В цей період у них народилась онука, проте вони з чоловіком не мали можливості виїхати за кордон та відсвяткувати цю подію поруч з їх донькою. За ствердженням свідка, ніколи раніше їх родина не переносила таких нервових потрясінь, і вона ніколи не бачила свого чоловіка в такому безпорадному стані. Після закриття кримінальної справи чоловіка став поступово «повертатись до життя». Проте його характер дуже змінився, чоловік став більш знервований, емоційний, зривається навіть при малих проблемах. Все це звісно негативно відображається на відносинах в родині.

Також за клопотанням позивача судом в якості свідка був допитаний ОСОБА_15, який раніше працював слідчим і розслідував вказану кримінальну справу. Свідок пояснив, що, дійсно, в кінці листопада 2012 року, після набрання чинності новим Кримінально-процесуальним кодексом України, він отримав в провадження кримінальну справу відносно ОСОБА_1 Справа знаходилась в його провадженні близько двох тижнів. Він склав обвинувальний акт, ознайомив ОСОБА_1 з матеріалами справи і в кінці грудня 2012 року направив справу до суду. ОСОБА_1 на всі його виклики зявлявся регулярно. За ствердженням свідка, ОСОБА_1 був пригнічений всім, що відбувалось, відчувалась його знервованість та розгубленість. Справа набула великого резонансу, оскільки обвинувачений займався політичною діяльністю і балотувався в народні депутати України.

ОСОБА_2 того, в ході розгляду справи судом за клопотанням позивача призначалась судова психологічна експертиза, проведення якої було доручено Дніпропетровському НДІ судових експертиз. За результатами проведеної експертизи згідно висновку № 2896-14 від 17.03.2015 року судовий експерт ОСОБА_16 дійшов висновку, що внаслідок перенесених негативних життєвих обставин у ОСОБА_1 дотепер спостерігаються психологічні зміни у вигляді зафіксованих почуттів недовіри, настороги, підозрілості у стосунках, очікування можливих неприємностей, страх повторення психотравмуючих подій, що перешкоджає активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (внесення повідомлення про підозру, проведення виїмок, обмеження конституційних прав внаслідок заборони перетину державного кордону, арешту особистого майна, проведеня оперативно-розшукових заходів, судовий розгляд кримінальної справи впродовж майже 2-х років та ін.)

Вказаним висновком експерта № 2896-14 від 17.03.2015 року також встановлено, що ситуація, яка досліджується за справою, є психотравмувальною для ОСОБА_1 Внаслідок цієї ситуації в житті ОСОБА_1 виникли значні перешкоди можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, що обумовили тривалі негативні зміни психоемоційної та соціальної сфер існування особистості, чим ОСОБА_1 були завдані інтенсивні негативні психоемоційні переживання - моральні страждання (моральна шкода).

Таким чином, всі досліджені у справі докази в їх сукупності переконують суд в тому, що кримінальне переслідування позивача, яке тривало протягом 1 року 7 місяців та 24 днів, привело до його моральних страждань внаслідок тривалої стресової ситуації та суттєвої зміни життєвого укладу, а отже наявні правові підстави для відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством (ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду»).

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При вирішенні питання про розмір компенсації завданих ОСОБА_1 моральних страждань, суд враховує положення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, та прийнявши до уваги, що законом встановлено тільки мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, а не її максимальний розмір.

Отже, визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування у 700 000 грн. в повній мірі буде відповідати вказаним принципам та глибині моральних страждань позивача.

Одночасно суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Суд вважає, що в даному випадку визначений розмір компенсації завданих ОСОБА_1 моральних страждань - в 700 000 грн. цілком відповідає всім обставинам справи і не призведе до збагачення позивача. Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач і так є достатньо забезпеченою особою і має значний дохід. Середня заробітна плата позивача на посаді юриста ФГ «ОСОБА_1В.» складала приблизно 70 000 грн. в місяць, він є власником автомобіля Mercedes-Benz G320 2008, середня ринкова вартість якого становить приблизно 15000 000 грн., при цьому позивач регулярно витрачає значні суми на благодійність. А крім того, при обранні ОСОБА_1 21 вересня 2012 року постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя запобіжного заходу у вигляді застави, її розмір був визначений в 2 247 986 грн. Отже, вказані обставини свідчать, що визначена судом сума для відшкодування завданих позивачу моральних страждань - 700 000 грн. не може призвести до збагачення останнього, а є обґрунтованою і одночасно такою, що в достатній мірі компенсує моральні страждання ОСОБА_1

Підпунктом 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України передбачено, що Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду.

Отже, з врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. А саме, на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди необхідно стягнути на користь останнього з Державного Казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку - 700 000 грн. В іншій частині позов слід залишити без задоволення.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного Казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, на відшкодування моральної шкоди - 700 000 грн.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її проголошення; у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.С. Надворна

23.10.2015