Номер провадження: 22-ц/785/7121/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2015 року,-

встановила:

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 23052,83 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору № б/н від 11.08.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеного договору Договір складається із заяви позичальника, пам'ятки клієнта та Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів. Відповідач зобовязання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 19.03.2014 року заборгованість за кредитом становить 23052,83 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2015 року позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором б/н від 11 серпня 2008 року у розмірі 23052 (двадцять три тисячі п'ятдесят дві) грн. 83 коп. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 т. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що 11.08.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, який складається із заяви позичальника, пам'ятки клієнта та Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів.

Відповідно до договору ЗАТ «Акцент-Банк» надало ОСОБА_2 строковий кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі сплатою щомісячної комісії 3,5 %.

Відповідно до Заяви та Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати винагороди на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором не виконала, суму кредиту в зазначені договором строки не повертала, проценти за користування кредитом не сплачувала, що підтверджується доданими до матеріалів справи розрахунком заборгованості за кредитом та випискою по особовому рахунку.

Враховуючи викладене, відповідач порушила істотні умови укладеного договору щодо здійснення платежів за користування кредитом. У звязку з цим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 19.03.2014 року становить загальну суму у розмірі 23052,83 грн., що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи та складається з наступного: 3000 грн. заборгованість за кредитом; 11438,89 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 7040 заборгованість за комісією за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина);1073,94 грн. штраф (процентна складова).

Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ПАТ «Акцент-Банк» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта стосовно того, що вона не укладала кредитний договір з ПАТ «Акцент-Банк», тоді як нею писалась заява на видачу кредиту та було отримано кредит від ПАТ КБ «Приватбанк», при цьому крім заяви про видачу кредиту позивачем не надано самого договору кредитування та не надано доказів отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором спростовуються доданим до матеріалів справи заявою про оформлення кредиту від 11.08.2008 року, власноруч заповненою ОСОБА_2 та випискою по особовому рахунку ОСОБА_2, відповідно до якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 3000,00 грн. та остання здійснювала зняття готівкових коштів за платіжною карткою. Крім того, при заповненні вищевказаної заяви відповідач власноручно в розділі 4 «Додаткові відомості» зазначила, що вона має кредитні зобовязання в ПАТ КБ «Приватбанк» та щомісячний платіж по ним становить 100 грн.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не встановлено, чи дотримано позивачем строку позовної давності та не зазначалося про поважність причин пропуску строку, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження відповідно до ст. 303 ЦПК України здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Такий правовий висновок був зроблений Верховним Судом України в постанові від 11.02.2015 року по справі № 6-246цс14.

Відповідач такої заяви при розгляді справи в суді першої інстанції не заявляв, що підтверджується матеріалами справи, тому доводи апеляційної скарги в цієї частині є незмістовними.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: В.П.Фальчук

ОСОБА_3