У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

у складі : головуючого судді Крамаренко А.І.,

при секретарі - Корнієнко Н.І.,

за участю: представника заявника ОСОБА_1, державного виконавця Бистрова Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця відділу держаної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просив визнати незаконними дії та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що винесена 22.08.2014 року в межах виконавчого провадження, що розпочате за виконавчим листом №310/1347/13-ц, державним виконавцем ВДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3, а саме на автомобіль «Форд» державний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник заявника підтримав подану скаргу та зазначив, що сума боргу за виконавчими листами від 10.07.2014 року сплачена боржником у добровільному порядку, однак з листа в.о. начальника ВДВС Бердянського МРУЮ ОСОБА_4 від 15.12.2014 року йому стало відомо, що рішення суду боржником самостійно не виконано, 22.08.2014 року, 22.08.2014 року державним виконавцем ВДВС Бердянського МРУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження

Державний виконавець Бистров Д.А. в судовому засіданні не визнав вимоги ОСОБА_2 Пояснила, що у відділі державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №310/1347/13-ц, виданих Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дружини та дитини. На час винесення оскарженої постанови боржник мав борг зі сплати аліментів за період понад 18 місяців. Вказаний борг був сплачений боржником в жовтні листопаді 2014 року, тобто після винесення оскарженої постанови.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги у звязку з наступним.

Матеріалами справи підтверджується, що у відділі державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №310/1347/13-ц, виданих 10.07.2014 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дружини та дитини.

22.08.2014 року державним виконавцем відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року.

Зокрема, п. 5.6.2 Інструкції встановлено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Зі змісту скарги, пояснень представника заявника вбачається, що заявник, звертаючись до суду, посилається на те, що сума боргу за виконавчими листами була сплачена боржником добровільно, тому державний виконавець не мав права накладати арешт на майно боржника.

Проте, дані твердження спростовуються встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Так, з розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 15.07.2014 року вбачається, що боржник мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 6908,90 грн., станом на 01.10.2014 року 5929,08 грн.

Заборгованість по аліментам на утримання ОСОБА_5 боржник сплатив 02.10.2014 року в розмірі 5000 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості боржника по аліментам від 10.11.2014 року.

Таким чином боржник сплатив заборгованість по аліментам після накладення арешту на його майно, а отже у суду відсутні підстави для задоволення скарги.

У відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Керуючись ст.ст. 383 - 389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя А.І. Крамаренко