РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 390/1434/15-ц

Провадження № 2/390/544/15

"09" листопада 2015 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Сарапа М.Б.,

при секретарі Пікущій І.М.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Аджамська сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області, про виселення з житлового будинку у звязку з неможливістю спільного проживання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить виселити ОСОБА_3 з житлового будинку під № 39 по вулиці Щирого в селі Аджамка, Кіровоградського району, Кіровоградської області у зв'язку з неможливістю спільного проживання без надання іншого жилого приміщення та зняти з реєстраційного обліку та стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. та за надання юридичної допомоги по підготовці позовної заяви до суду в сумі 500 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 1979 році на виділеній їй колгоспом ім. Ватутіна земельній ділянці по вул. Щирого, 39 в с. Аджамка Кіровоградського району, Кіровоградської області вона за власні гроші побудувала житловий будинок, який у подальшому був зареєстрований в погосподарській книзі № 18, номер об'єкта по господарського обліку 1628-1 по Аджамській сільській раді Кіровоградського району, Кіровоградської області (за 2011-2015 рр.) на її ім'я - ОСОБА_1, як власника будинку. З того часу вона постійно проживає у вказаному домоволодінні разом зі своєю сім'єю. Після одруження її сина, ОСОБА_6 разом з нами також стала проживати його дружина - ОСОБА_3, а згодом і їх діти - її онуки, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім неї, відповідача та онуків у вказаному будинку ще зареєстрований та проживає її громадський чоловік ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. 01.08.2012 року її син ОСОБА_10 помер. Після смерті сина відповідач - ОСОБА_3 та її діти, залишились проживати у її будинку, але їх подальші сімейні відносини з нею не склалися. Відповідач постійно з будь-яких причин влаштовує скандали та ображає її. Зневажає її честь і гідність. Перешкоджає у користуванні власним майном, а саме на свій розсуд без ніякої обоюдної домовленості насильно забрала у неї частину помешкання - велику кімнату (зал) де встановивши на двері замок заборонила туди заходити. Відповідач постійно погрожує їй поділом майна та вказує на те, що вона має право на половину того, що у неї є. Також відповідач неодноразово без її згоди віддавала у користування іншим особам належне їй майно. Участі в благоустрою будинку відповідач також не приймає. Все це не дає нормального співіснування з відповідачем в одному помешканні та змусили її разом зі співмешканцем на тимчасове переселення до літньої кухні домоволодіння. Відповідач неодноразово в стані агресії била її, наносячи тілесні ушкодження, які вона як людина похилого віку витримати не може.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, надали пояснення щодо обставин справи та просили позов задовольнити.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, та відповідач пояснила суду, що домоволодіння №39 по вул. Щирого в с. Аджамка Кіровоградського району та області дійсно належить позивачці ОСОБА_1 В даному домоволодінні вона стала проживати, як член сім'ї з 15.09.1984 року після реєстрації шлюбу з ОСОБА_11, сином ОСОБА_1 27.02.1985 року вона була зареєстрована в даному домоволодінні. До 1985 року в даному домоволодінні вони проживали троє. Вона з чоловіком жили в великій кімнаті площею 22, 5 кв. м., а позивачка ОСОБА_1 - в меншій кімнаті площею 9,7 кв. м. Після народження сина в 1985 році ОСОБА_1 перейшла проживати в літню кухню, яка складається з 2-х кімнат та кухні, загальною площею 41,9 кв. м. В 1986 році у неї народилась донька, і вони вчотирьох своєю сім'єю проживали в будинку площею 58,7 кв. м. Таким чином з 1985 року у них склався порядок користування домоволодінням, а тому ОСОБА_1 в своєму позові вказує неправдиві обставини про те, що вона нібито насильно забрала у неї частину помешкання і вона вимушена тимчасово переселитися до літньої кухні. Не відповідає дійсності вказане позивачкою в позові те, що нібито вона не приймає участі в благоустрою будинку. Вони своєю сім'єю постійно підтримують порядок в будинку, роблять ремонт. В 2008 році вона на своє ім'я брала кредит в банку для установки 5 метало пластикових вікон в будинок. Вона постійно повністю сплачує всі комунальні послуги за будинок (газ та електроенергія) а також сплачує за користування земельною ділянкою площею 0,15 Га., яка належала її чоловіку ОСОБА_11 Після смерті ОСОБА_11 дана земельна ділянка по нарахуванню числиться за нею. Так вони проживали протягом 27 років і в них ніколи не виникало ніяких непорозумінь, щодо користування домоволодінням, тобто вони з сім'єю проживали в будинку, а позивачка - в літній кухні. 01.08.2012 року помер її чоловік ОСОБА_11 і позивачка безпідставно стала виганяти її з будинку, навмисно влаштовувала сварки і сама потім зверталась в міліцію зі скаргами нібито на її неправомірні дії. Ніяких тілесних ушкоджень, вона їй не наносила і це нічим не підтверджується. Таким чином, вважає, що позов є повністю безпідставний та побудований на брехні.

Представник третьої особи Аджамської сільської ради Кіровоградського району і області ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з огляду на його безпідставність.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в своїй сукупності приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи, у 1979 році на виділеній колгоспом ім. Ватутіна земельній ділянці по вул. Щирого, 39 в с. Аджамка Кіровоградського району, Кіровоградської області позивачка побудувала житловий будинок, який у подальшому був зареєстрований в погосподарській книзі № 18, номер об'єкта по господарського обліку 1628-1 по Аджамській сільській раді Кіровоградського району, Кіровоградської області (за 2011-2015 рр.) на її ім'я - ОСОБА_1, як власника будинку.

Відповідно до витягу з по господарської книги № 18 по Аджарській сільській раді Кіровоградського району Кіровоградської області за 2011-2015 р.р. у спірному домоволодінні зареєстровані та проживають крім позивачки, її співмешканець ОСОБА_9, відповідачка (невістка) ОСОБА_3 та двоє онуків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Позивачка як на правову підставу позову посилається на ст. 116 ЖК України. Так, відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у т. ч. колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов:

1) систематичне порушення правил співжиття. Згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо;

2) вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

При цьому, підставою виселення вказаних осіб може стати не будь-яке порушення правил співжиття, а лише таке, котре відбувається в жилому приміщенні і стосується відносин щодо користування жилими приміщеннями осіб, які проживають у них. Крім того, неправомірна поведінка правопорушника повинна створювати об'єктивну, а не суб'єктивну неможливість спільного проживання. Одні лише факти звернення до відповідних органів зі скаргами різного змісту, крім порушення правил співжиття, без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, а також із досліджених у ході судового розгляду матеріалів перевірки Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області № 538 та 494 по факту звернення ОСОБА_12, позивачка зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення відповідачем протиправних дій, що порушують нормальні правила співжиття, однак, вказані обставини не знайшли свого підтвердження, а з відповідачкою було проведено лише профілактичну бесіду.

При цьому, в ході судового розгляду не було підтверджено факт нанесення тілесних ушкоджень відносно позивачки, адже, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивачка зверталася до міліції.

Аналізуючи докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довела, що відповідач своєю поведінкою та своїми діями створює для неї неможливість спільного проживання в одному будинку; систематичність характеру таких дій; безрезультатності заходів попередження і продовження відповідачем негідної поведінки.

Таким чином, належних доказів відносно тих обставин, що в спірному домоволодінні проживання неможливо через часті сварки, які вчиняються відповідачкою, матеріали справи не містять, як і тих обставин, що до відповідача були вжиті передбачені законом заходи впливу та попередження щодо недопущення в подальшому таких дій.

Крім того, матеріали справи містять виключно позитивні характеристики відповідачки, що підтверджується довідками за місцем її роботи та проживання.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, керуючись принципом розумності та справедливості у вирішенні судових спорів, суд дійшов висновку про відсутність передбачених ст. 116 ЖК України підстав для виселення відповідача зі спірної домоволодіння.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 179, 209, 212, 213, 215, 217 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, ст. 9, 116, 150,156, 157 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Аджамська сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області, про виселення з житлового будинку у звязку з неможливістю спільного проживання - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя Кіровоградського

районного суду ОСОБА_13