н/п 2/490/3226/2015 Справа № 490/6530/14-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2015 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Гуденко О.А.
при секретарі Гудковій Є.С.,
за участі представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
22 травня 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості у розмірі 12 059 грн. 75 коп.
Ухвалою суду від 25 травня 2015 року скасоване заочне рішення у справі від 04 вересня 2014 року.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить про його задоволення. Звернув увагу суду на те, що останній платіж за кредитом, коли позичальник погасила тіло кредиту в повному розмірі, відбувся 31 травня 2010 року, отже навть після закнчення строку дії кредитного договору, такі дії відповідача є фактичним визнанням боргу і переривають строк позовної давності. За такого, пятирічний строк позовної давності, встановлений умовами Договору, спливає 31 травня 2015 року, отже банк звернувся до суду в межах строку позовної давності..
Відповідач у судове засідання не зявився, направив до суду свого представника, який заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності і просив відмовити у позові з цих підстав.
Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Як вбачається із матеріалів справи, 10 січня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № ABFQRX06840065, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1686 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 10 січня 2009 року.
Судом установлено, що установлено, що вказаний договір укладено шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між нею та А-Банком кредитно-заставний договір.
Відповідно до п.5.1 Умов, при порушенні відповідачем будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, позивач має право нарахувати, а відповідач зобовязується сплатити позивачу пеню в розмірі 1,25 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу.
Згідно з п.5.3 Умов, при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, відповідач зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.
Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в пять років.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).
Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача. При цьому позивач не надав наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 10 січня 2008 року, містить розбіжності.
Крім того, у вказаній заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, тоді як окремо зазначені інші істотні умови договору , як-от відповідальність сторін, порядок надання кредитних коштів, зміна відсоткової ставки, термін повернення кредиту, інші види кредитування тощо .
У звязку із цим доводи представника відповідача ОСОБА_2 про неознайомлення ОСОБА_1 з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнати необґрунтованими, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 10 січня 2008 року.
Саме такої правової позиції дотримується ВСУ, судові рішення якого є обовязковими для застосування (ст. 360-7 ЦПК) про що зазначено у Правовій позиції у справі № 6- 15 цс 15 від 11.03.2015 року.
На підставі викладеного, у відповідності з ч.3,4 ст. 267 ЦК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в зв'язку зі спливом строку позовної давності, який сплинув 31 травня 2013 року.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір .
Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів після проголошення рішення.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.