Справа № 203/4213/15-ц
Провадження № 2/0203/1185/2015
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Мощевій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 предявила через суд зазначений позов до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит» про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 19.09.2014 р. між ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» в особі Філії «Дніпропетровське регіональне управління» ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір заяву №307231/22279/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 міс. в іноземній валюті, згідно з умовами якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок №2630.9.00.37856.08 в розмірі 8 922,46 дол. США (вклад) на строк з 19.09.2014 р. по 19.10.2014 р. у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «ОСОБА_2 та кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та оприлюднені на офіційному сайті банку. Укладаючи договір, сторони за ним погодили, що за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 10,00% річних, та згідно п. 3 договору виплата нарахованих на вклад процентів здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору заяви, у порядку та на умовах, викладених у п..п. 4.2, 4.3.1 Основних умов одночасно з поверненням суми вкладу, та згідно з п. 6 договору після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору, вклад повертається вкладникові в порядку, строку та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 основних умов. Утім, банк, не зважаючи на те, що строк закінчився, не повернув грошові кошти вкладникові в повному обсязі (повернуто лише 6 832,81 дол. США), неповернутою залишається сума в розмірі 2 089,65 дол. США, про стягнення якої з відповідача на користь позивача у позові й заявлено відповідну вимогу, оскільки відповідач пояснює невиплату відсутністю в нього коштів.

Сторони не скористалися правом брати участь у судових засіданнях, позивача та відповідач надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, у звязку з чим на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Разом з тим, відповідач в окремо наданих суду письмових запереченнях просив суд відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що частиною 1 ст. 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Так, щодо випадків, встановлених законом, то рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 р. №171 у АТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію з 18.09.2015 р. по 17.12.2015 р. (включно), а наслідки запровадження тимчасової адміністрації регулюються ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 37 зазначеного вище закону Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду та має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачені ч. 5 ст. 36 зазначеного вище закону (зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється).

Врахував заяви сторін, заперечення відповідача та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 19.09.2014 р. між ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» в особі Філії «Дніпропетровське регіональне управління» ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір заяву №307231/22277/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 міс. в іноземній валюті, згідно з умовами якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок №307231/22279/1-14 в розмірі 8 922,46 дол. США (вклад) на строк з 19.09.2014 р. по 19.10.2014 р. у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та оприлюднені на офіційному сайті банку.

Укладаючи договір, сторони за ним погодили, що за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 10,00% річних, та згідно п. 3 договору виплата нарахованих на вклад процентів здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору заяви, у порядку та на умовах, викладених у п..п. 4.2, 4.3.1 Основних умов одночасно з поверненням суми вкладу, та згідно з п. 6 договору після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору, вклад повертається вкладникові в порядку, строку та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 основних умов.

Утім, банк, не зважаючи на те, що строк закінчився, не повернув грошові кошти вкладникові в повному обсязі (повернуто лише 6 832,81 дол. США), неповернутою залишається сума в розмірі 2 089,65 дол. США.

Своїми заявами від 18.05.2015 р. та від 05.06.2015 р. позивач повідомила банк, що строк дії договору закінчився, та просила повернути належні грошові кошти за договором заявою від 19.09.2014 р., утім, її вимоги банком виконані не були.

Також на підставі наданих суду у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України доказів встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 р. №171 у АТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію з 18.09.2015 р. по 17.12.2015 р. (включно).

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з договору банківського вкладу (ст. 1058 ЦК).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно зі ст. 1060 ЦК України (ч. 1) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

Разом з тим, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову повністю, суд керується тим, що наслідки запровадження тимчасової адміністрації регулюються ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 37 зазначеного вище закону Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду та має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачені ч. 5 ст. 36 зазначеного вище закону, згідно з якою під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 6 зазначеної вище статті обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Утім, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 цього Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом, а відповідно до п.6 ст.2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Тому, у спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми вказаного Закону є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Частиною 1 ст. 46 Закону визначені наслідки призначення уповноваженої особи Фонду, відповідно до якої така особа від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обовязків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Так, Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: 1) виконує повноваження органів управління банку; 2) приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку; 3) складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; 4) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; (ч.1 ст. 48 Закону).

Після цього, Уповноважена особа Фонду вживає заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів, передбачені ст. 49 Закону, зокрема, припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами, а протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до ч.ч.3-6 ст. 49 Закону реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Судом встановлено, що позивач до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за виплатою гарантованої суми в розмір 200000,00 грн. не зверталася, а після прийняття рішення про ліквідацію, тобто після 18.09.2015 року про свої вимоги уповноваженій особі також не заявляла.

Таким чином, враховуючи наведені вимоги норм спеціального для виниклих між сторонами у цій справі правовідносин, приймаючи до уваги, що з 18.09.2015 року в банку відповідача запроваджена процедура ліквідації і спеціальним законом визначений інший порядок повернення коштів банківського вкладу, вимоги про стягнення суми вкладу з ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволенню не підлягають.

Судові витрати підлягають компенсуванню за рахунок держави (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 88, 209, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні її позову до публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит» про стягнення грошових коштів - відмовити повністю.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Колесніченко