Справа № 196/643/15-ц
№ провадження 2/196/331/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2015 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошового боргу. Врахувавши складність справи, у звязку з чим відкладаючи, як виняток, складання повного рішення на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 209 ч.3 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом, предмет якого складає вимога про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 8093 грн. боргу з врахуванням індексу інфляції та штрафних в розмірі 3%, а також судових витрат по справі.

Як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ст. 625 ЦК України та ст.ст. 118-120 ЦПК України.

Як на докази викладених в заяві доводів посилається на наступні документи: паспорт громадянина України та дублікат картки фізичної особи - платника податків на ім"я ОСОБА_1 (а.с. 4, 5), рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року в справі №196/926/14-ц (а.с.6-7), довідка відділу статистики у Царичанському районі №43-19/69 від 20.05.2015 року (а.с.8), довідка відділу статистики у Царичанському районі №43-20/162 від 22.06.2015 року (а.с.15), довідка відділу статистики у Царичанському районі №43-20/186 від 04.08.2015 року (а.с.16).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої збільшені позовні вимоги та пояснила наступне.

Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.01.2015 року за її позовом до ОСОБА_2 з останнього стягнуто на її користь 23064 грн., але станом на 1 травня 2015 року цей грошовий борг відповідачем не сплачено, хоча за виконавчим листом державною виконавчою службою Царичанського районного управління юстиції в січні 2015 року відкрито відповідне виконавче провадження по примусовому стягненню з ОСОБА_2 зазначеної вище суми.

Несвоєчасним поверненням грошового боргу їй спричиняється майнова та моральна шкода, особливо за обставин інфляційних процесів, що відбуваються в економіці держави.

У відповідності з приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Станом на 1 травня 2015 року час прострочення виконання грошового зобов'язання ОСОБА_2 за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.01.2015 року складає три місяці 12 днів.

Згідно довідки відділу статистики у Царичанському районі індекс інфляції за січень-квітень 2015 року складає 33,2%. Таким чином, з урахуванням індексу інфляції за час з 19.01.2015 року по 01.05.2015 року сума боргу ОСОБА_2 має збільшитись на 33,2% або на 7656 грн. (23064 : 100 * 33,2 = 7656) і за рахунок штрафних в розмірі 3% річних - на 0,84% або на 194 грн. (23054 : 100 * 0,84 = 194 грн.). Тобто, загалом сума боргу з урахуванням індексу інфляції і штрафних в розмірі 3% річних за вище зазначений час збільшилась на суму 7850 грн. (7656 + 194 = 7850).

Станом на 01.05.2015 року ця сума складала 7850 грн. і саме на цю суму було заявлено позов до суду, але після того справа не розглянута і вона знову потерпає морально і матеріально від несвоєчасної сплати боргу.

Станом на 01.07.2015 року індекс інфляції за час з 01.05.2015 року по 01.07.2015 року складає 2,6% і в зв'язку з цим борг виріс на 7850 : 100 * 2,6 = 204 грн.

Крім того, сума боргу зросла і в зв'язку з застосуванням штрафних в розмірі 3% річних, тобто в розмірі 0,25% щомісяця, тобто за два місяці з 01.05.2015 року по 01.07.2015 року 0,5% від простроченої суми, або 7850 : 100 * 0,5 = 39 грн. За цими підрахунками сума боргу ОСОБА_2 за цей час зросла на 243 грн. ( 204 + 39).

В зв'язку з цим позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 8093 грн. (7850 + 243 = 8093 грн).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, посилаючись на те, що положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Крім того, відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, вважає, що нарахування процентів на суму за рішенням суду є фактично подвійною мірою відповідальності. Тож дія ч.2 ст. 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Крім того, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2015 року ним виконано у повному обсязі. За викладених обставин просить відмовити у задоволенні даного позову у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши правову позицію відповідача, перевіривши доводи сторін, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю, за таких підстав.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу: встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 625 ЦК України передбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина перша). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга).

Суд вважає встановленими такі обставини.

16 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_2 передав позивачеві ОСОБА_1 120000,00 грн. на виконання рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року в цивільній справі №187/80/14-ц, яке набрало законої сили 24.04.2014 року.

Цим рішенням на користь позивача стягнуто з відповідача на виконання його зобов'язання, пов'язаного з недійсністю договору купівлі-продажу належного йому приміщення магазину, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Царичанський район с. Ляшківка, вул. Центральна,9, суму авансу в розмірі 120000,00 грн., яка сторонами в суді першої інстанції визнана і не оспорювалася.

Також сторонами в суді першої інстанції визнано, що моментом пред'явлення вимоги боржнику є 17 грудня 2012 року, коли ОСОБА_2 відмовився продавати приміщення магазину, тому саме в цей час позивач стала вимагати від нього повернення суми авансу в розмірі 120000,00 грн.

У липні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційного збільшення суми боргу та трьох процентів річних з моменту пред'явлення вимоги боржнику , який було задоволено частково рішенням суду від 30 жовтня 2014 року(справа №196/926/14-ц).

19 січня 2015 року рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області після скасування рішення суду першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю на підставі ст. 625 ЦК України та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 23064,00 грн, що складається з інфляційного збільшення суми боргу - 21160,00 грн., трьох процентів річних від простроченої суми - 2904,00 грн. за період з 17 грудня 2012 року до 16 вересня 2014 року (а.с. 6-7).

В червні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього на її користь 7850,00 грн. інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі ст. 625 ч.2 ЦК України з суми 23064,00 грн., присудженої апеляційним судом 19 січня 2015 року, оскільки відповідач таке рішення суду ще не виконав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що до правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, стаття 625 ЦК України не може застосовуватись.

Такого висновку суд дійшов тому, що грошові зобов'язання, відповідальність за порушення яких встановлена ст. 625 ЦК України, відповідачем виконані 16 вересня 2015 року, а рішенням апеляційного суду від 19 січня 2015 року присуджено суму нарахування інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11).

Таке відшкодування є мірою відповідальності за правопорушення (делікт), а не борговим (грошовим) зобов'язанням, що існувало до ухвалення рішення суду, на порушення якого поширюється стаття 625 ЦК України.

При цьому частина п'ята ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають. Рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність (ст.ст. 1, 214 ЦПК України).

Тому, з'ясувавши відсутність цивільно-правового грошового зобов'язання між сторонами, а також існування іншого рішення суду щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, до відповідача за весь період прострочення виконання ним грошового зобов'язання до часу реального його виконання, за відсутності спеціальних норм, що регулюють ці правовідносини та передбачають застосування ст. 625 ЦК України не з суми боргу за грошовим зобов'язанням, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних та коштів згідно індексу інфляції у цьому випадку є несправедливими й суперечать приписам ст. 625 ЦК України.

Присуджена апеляційним судом 19 січня 2015 року сума не є простроченим грошовим зобов'язанням боржника в розумінні ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 слід відмовити в позові повністю до ОСОБА_2 про стягнення грошового боргу в сумі 8093 грн.

У зв'язку з відмовою у позові повністю відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 відмовити в позові повністю до ОСОБА_2 про стягнення грошового боргу в сумі 8093 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

З повним рішенням можливо ознайомитися 09 вересня 2015 року.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3