АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №211/1005/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження №22-ц/774/2020/К/15 суддя Сарат Н.О.
Категорія № 19 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О,

за участю: секретаря Маслової К.В.

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Автомобіліст-2», про визнання права власності на нерухоме майно та визнання дійсним усного договору обміну майна, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно та визнання дійсним усного договору обміну майна, в якому просив визнати за ним право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, в січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання дійсним усного договору обміну майна, в якому просив визнати дійсним усний договір обміну легкового автомобіля «Фольксваген-Пасат» д.н.з. НОМЕР_2, 1989 року випуску, який належав йому на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19.05.2015 року вказані справи об'єднано в одне провадження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що вкінці 2001 року у нього відбулась усна домовленість з подружжям ОСОБА_4 (на день розгляду справи ОСОБА_4) - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про обмін легкового автомобіля "Фольксваген Пасат", 1989 року випуску на житлову квартиру АДРЕСА_1. Виконуючи свої обов'язки за усним договором він надав генеральну довіреність на право користування та продажу автомобіля на ім'я ОСОБА_5, а потім 29.11.2001 року шляхом укладення договору купівлі-продажу переоформив автомобіль на ОСОБА_4. Подружжя ОСОБА_4 також на виконання обов'язків, зареєстрували позивача у квартирі, залишивши її в повному його розпорядженні.

Своєчасно право власності на квартиру оформлено належним чином не було, оскільки він повністю довіряв подружжю ОСОБА_4. В квартирі він проживав та проживає по цей час, за колишніх власників сплатив їх борг за комунальні послуги 5000 гривень. Згідно протоколу загальних зборів членів кооперативу №7 від 15 травня 2008 року він прийнятий членом кооперативу.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 серпня 2015 року позовні вимоги залишено без задоволення в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення, яким визнати дійсним усного договору обміну майна, в якому просив визнати дійсним усний договір обміну легкового автомобіля «Фольксваген-Пасат» д.н.з. НОМЕР_2, 1989 року випуску, який належав йому на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції проігнорував його неодноразово заявлені клопотання про визнання обов'язковою явки ОСОБА_4 в судове засідання для надання особистих пояснень, натомість обмежився присутністю лише її представника.

Вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_4 зареєструвавши позивача у своїй квартирі протягом 14 років надавала йому безкоштовно квартиру для проживання. Так, зазначив, що ними не укладався договір оренди квартири, який до того ж повинен реєструватись у виконкомі Довгинцівської районної в місті ради.

Також позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у допиті його представника у якості свідка, проте, ОСОБА_2 був особисто присутнім підчас його перемовин з подружжям ОСОБА_4 та, відповідно, міг надати суду пояснення, що мають значення для вирішення спору по суті.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин, вимоги ст. 220 ЦК України в редакції 2003 року, оскільки спірні правовідносини виникли в 2001 році, та відповідно повинні регулюватись вимогами ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року.

Також, позивач зазначив, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що ОСОБА_4 стала власником спірної квартири з 2007 року, при цьому суд не взяв до уваги те, що на оформленні відповідачем права власності на спірну квартиру наполіг саме позивач з метою подальшого оформлення права власності на спірну квартиру на своє ім'я і саме на виконання усної домовленості обміну квартири на належний йому транспортний засіб.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не підтверджено факту укладання договору міни з відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, якщо між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч.1 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року).

На підставі ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та підтверджено сторонами по справі, зазначений ОСОБА_1 договір міни транспортного засобу на житлову квартиру письмово не укладався, та нотаріально не посвідчувався.

Згідно вимог ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль фольксваген пасат, 1989 року випуску держ. знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3, 29.11.2001, зареєстрований на підставі довідки-рахунок МОЛ349547 за ОСОБА_4 (а.с.99), що на думку колегії суддів спростовує факт укладення договору міни.

Крім того, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на праві приватної власності з 27.03.2007 року (а.с.104), на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_4 від 28.12.2004 (а.с.105). Тобто станом на 2001 рік у ОСОБА_4 взагалі було відсутнє право власності на спірну квартиру.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відсутності належних і допустимих доказів посилання позивача на те, що відповідач ухилялась від нотаріального оформлення угоди.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки доказів на підтвердження факту укладення договору міни не надано, а тому й відсутні й підстави про визнання права власності на квартиру.

Доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом його клопотання про визнання явки відповідача обов'язковою для надання нею особистих пояснень, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України участь в судових засіданнях є правом сторін, а не їх обов'язком.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин вимог ЦК 2003 року спростовуються матеріалами справи, оскільки з тексту оскаржуваного рішення вбачається, що суд вирішуючи спірні правовідносини посилався на вимоги кодексу саме 1963 року.

Доводи апеляційної скарги щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 саме з наполяганням ОСОБА_1, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів даного факту. При цьому з пояснень свідків, наданих ними в суді першої інстанції вбачається, що вони документів на спірну квартиру не бачили.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови в задоволенні клопотання про допит представника ОСОБА_1 в якості свідка, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дане порушення не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: