Номер провадження: 22-ц/785/8447/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» - «Про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, та відшкодування матеріальної шкоди» за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 3 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

07.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому були уточнені та збільшені, по якому просив стягнути з ПАТ «СК «ТАС» в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, страхове відшкодування у сумі 36457,45 грн. (4872 грн. за тимчасову непрацездатність + 20646 грн. за стійку непрацездатність інвалідність II група + 3333 грн. за лікування після 4-ї операції + 7606,45 грн. за лікування в період з 26.01.2015 року по 07.08.2015 року); стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно, на період інвалідності позивача ОСОБА_2

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 27.09.2013 року, приблизно о 22 год. 20 хв., ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21053», державний знак К3247ОД, рухаючись по вул. Леніна у напрямку вул. Першого Травня, в м. Іллічівську, Одеської області, в порушенні п.10.4 ПДР України, перед початком розвороту поза перехрестям, повертаючи наліво на зустрічну смугу руху, не уступив дорогу мопеду марки «HONDA Dio» під керуванням позивача ОСОБА_2, що рухався у зустрічному напрямку з пасажиркою ОСОБА_4, в результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів. В результаті ДТП позивачу було спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритого осколкового перелому у верхній третині тіла лівої великогомілкової кістки і переломів у верхній і середній третині тіла лівої малогомілкової кістки, які згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2013 року ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і було призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. У відповідності зі ст.75 КК України, ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2-х років іспитового строку не вчинить нового злочину. Додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами підлягало реальному виконанню. Крім того, вказаним вироком з ОСОБА_3 на користь позивача було стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн., та в рахунок відшкодування матеріальних збитків тобто на придбання ліків 2 556,70 грн.

Даний вирок був оскаржений відповідачем до апеляційного суду Одеської області, який ухвалою від 05.06.2014 року змінив, виключив з резолютивної частини вироку додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік та стягнув з ОСОБА_5 за позовом прокурора прокуратури м. Іллічівська на користь державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» 835,12 грн., в решті вирок залишив без змін.

У результаті отриманих позивачем тілесних ушкоджень, позивачу встановлено інвалідність II групи, позивач до тепер проходить курс лікування в тому числі хірургічного втручання, не може пересуватись без костиля та не може на рівні з іншими конкурувати на ринку труда.

Позов у частині відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя позивачем у кримінальному провадженні заявлений не був.

Позивач та його представник підтримали вимоги позову і просять їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «СК «ТАС» заперечував проти вимог позову, посилаючись на те, що ПАТ «СК «ТАС» виплатила позивачеві 7 202,96 грн., а за іншими виплатами позивач до ПАТ «СК «ТАС» не звертався.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти вимог позивача, погодившись виплатити позивачу затрати на лікування.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03.09.2015 року позов задоволений, стягнуто з ПАТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, страхове відшкодування у сумі 36457,45 грн. (4872 грн. за тимчасову непрацездатність + 20646 грн. за стійку непрацездатність інвалідність II група + 3333 грн. за лікування після 4-ї операції + 7606,45 грн. за лікування в період з 26.01.2015 року по 07.08.2015 року); стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно, на період інвалідності ОСОБА_2, починаючи з 07.08.2014 року.

14.09.2015 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно, на період інвалідності ОСОБА_2, починаючи з 07.08.2014 року, в скасованій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_6 щомісячно, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, на період інвалідності ОСОБА_2, починаючи з 07.08.2014 року, тому апеляційним судом перевіряється законність рішення тільки в цій частині.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні ним правовідносини.

Вироком суду від 18.03.2014 року відповідача ОСОБА_3 було визнано винним в скоєнні 27 вересня 2013 року дорожно-транспортної пригоди, в наслідок якої зазнав ушкодження здоровя і каліцтво позивач ОСОБА_2 (а.с.6-10, 15-18).

18.09.2013 року ОСОБА_3 уклав з ПАТ «Страхова компанія «ТАС» договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_1 №АС/3410541 (а.с.50). За цим Полісом страхове відшкодування визначено в 100000 грн. на одну особу.

Згідно висновку № 143 від 26.06.2015 року комісійної судово-медичної експертизи у ОСОБА_2 в результаті ушкоджень здоровя від ДТП, призвело до сумарної постійної втрати загальної працездатності 35% (а.с.143-162).

Крім того, рішенням МСЕК від 5 лютого 2014 року ОСОБА_2 була встановлена друга група інвалідності до 1 березня 2015 року, а рішенням МСЕК 2 лютого 2015 року позивачу повторно була встановлена друга інвалідності до 1 березня 2016 року ( а.с. 98, 129).

У звязку з наведеним колегія суддів надає правову оцінку обґрунтованості стягнення з ОСОБА_6 щомісячно на користь позивача, на період його інвалідності, мінімальної заробітної плати.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим пошкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної непрацездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 26 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає два види відшкодувань за шкоду, повязаною зі стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: по-перше, шкода відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України; по-друге, передбачено сплату мінімального розміру страхового відшкодування (регламентні виплати) за шкоду, повязану зі стійкою втратою непрацездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, при інвалідності 2-ї групи, у розмірі 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Тобто, страховик у випадку інвалідності 2-ї групи, коли потерпілий не мав доходу, може виплатити тільки 18 мінімальних заробітних плат, решта відшкодування шкоди, повязаної за стійкою втратою непрацездатності здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 1195 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичної особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у звязку з втратою здоровя, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно до ч.1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Дане відшкодування (щомісячні платежі) виходить за межі регламентних платежів, покладених на страховика, які визначені в рішенні суду відповідно до вимог ст.ст. 23, 24, 26 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та складаються з наступних відшкодувань: витрат на лікування після 4-ї операції 12.08.2014 року 3333 грн.; витрат на лікування в період з 26.01.2015 року по 07.08.2015 року 760,45 грн.; за період тимчасової непрацездатності до встановлення інвалідності ( 120 днів або 4 місяці) - 4872 грн.; за стійку непрацездатність ( рішення МСЕК 05.02.2014 року) 18 мінімальних заробітних плат 20646 грн.

Рішення суду в цій частині страховиком не оскаржувалось.

Отже, шкода, яка завдана фізичній особі каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя та яка здійснюється щомісячними платежами, не охоплюється договором про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та покладається на винну, в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, особу.

Приймаючи до уваги наведені міркування, колегія суддів вважає, що ствердження апелянта про те, що на страховика покладається обовязок відшкодування матеріальної шкоди, що спричинена стійкою втратою непрацездатності, у вигляді щомісячних платежів мінімальної заробітної плати є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях ЦК України та Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Таким чином, наведені доводи апеляційної скарги є такими, що не відповідають фактичним обставинам у справі, тому не заслуговують на увагу.

Право на захист є складовою частиною самого субєктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобовязаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 3 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

09.12.2015 року м. Одеса