Справа № 752/6308/15-ц
Провадження № 2/752/3481/15
13.10.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі: головуючого - судді Калініченко Л.С. при секретарі Дуці В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у квітні 2015року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.04.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту порушені.
Станом на 28.02.2015 року заборгованість відповідача складає 14 100, 50 грн.
У зв»язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 100, 50 грн., а також витрати по сплаті судового збору 243,60 грн.
Сторони в судове засідання не з»явилися.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 16.04.2010 року укладено договір б/н, що підтверджується заявою, підписаною позичальником, згідно з якою ОСОБА_1 погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами банку», які разом з заявою складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.
Згідно із анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов»язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.
Власник карти зобов»язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно з п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.
Відповідачем було використано кредитні кошти у розмірі 5000 грн., проте свої зобов'язання за договором про повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами відповідач належним чином не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 28.02.2015 р.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 2 ст. 629 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась.
При укладаннi Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Відповідно до положень статтi 634 ЦК України договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідач порушив умови договору та вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Пункт 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн+5% від суми позову.
У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання за Договором, станом на 28.02.2015 року заборгованість відповідача становить 14 100, 50 грн., яка складається з наступного:
- 4 964, 72 грн. - заборгованість за кредитом;
- 6 338, 14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 1 650, 00 грн. - заборгованiсть за пенею та комiсiєю;
- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).
- 647, 64 грн. - штраф (процентна складова).
Розрахунок загальної суми заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору станом на 28.02.2015 року наданий суду і відповідає вимогам закону.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Таким чином, оскільки обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог знайшли підтвердження, а з боку відповідача не надано доказів про погашення ним заборгованості, суд приходить до висновку що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243, 60 грн.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 6, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 551, 610, 611, 625, 627, 629, 634, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення, шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Голосіївський суд м. Києва.

Суддя: