Справа № 739/928/15-ц
Провадження № 2/739/198/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"16" липня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позов до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, укладеного ними 19 жовтня 2010 року та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 01 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що після укладення шлюбу вони з відповідачем вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, однак останнім часом у них постійно виникали сварки, спроби порозумітися результатів не дали. Вже близько року вони проживають окремо, чоловік виїхав до м. Макіївка Донецької області та знаходиться на території «ДНР», звідки періодично телефонує і погрожує забрати дитину. Відповідно збереження сімї і їх подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. Їхня спільна з відповідачем дитина ОСОБА_3 проживає разом з нею. Після розірвання шлюбу спільну дитину просить залишити також з нею, а з відповідача стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 01 серпня 2014 року, тобто з часу коли відповідач перестав надавати допомогу і до досягнення дитиною повноліття. Необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі мотивує відсутністю відомостей про наявність у відповідача постійного доходу.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши, що примирення між нею та відповідачем неможливе, на даний час вона не перебуває в стані вагітності, дітей віком до одного року у них з відповідачем на утриманні немає, проживають вони окремо. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Костилєва», а їхню малолітню дитину залишити проживати з нею. Також вказала, що відповідач тривалий час не надає допомоги на дитину і їй не відомо чи має він постійний дохід, тому просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 01 серпня 2014 року, тобто з часу, коли відповідач перестав надавати допомогу на утримання дитини, при цьому визнала, що доказів, які б підтверджували, що відповідач ухилявся від утримання дитини до подання позову вона надати не може. Жодних угод з відповідачем щодо утримання спільної дитину вони не укладали. Проти розгляду справи з постановленням заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, телефонограмою. За таких обставин, враховуючи згоду позивачки, суд вважав за можливе здійснити розгляд справи з винесенням заочного рішення.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новгород-Сіверського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №88, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕЛ №055804 від 19 жовтня 2010 року (а.с.4). Під час перебування у шлюбі 08 лютого 2011 року у них народився син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕЛ №102314 від 15 лютого 2011 року (а.с. 6). На час розгляду справи позивачка не перебуває в стані вагітності, на утриманні позивачки та відповідача немає дітей віком до одного року. З пояснень позивачки вбачається, що у неї з відповідачем під час спільного проживання постійно виникали сварки, на даний час вони побутом не повязані, близько року проживають окремо, їхні шлюбні стосунки фактично припинилися, примирення між ними неможливе.

Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлені судом обставини життя позивачки та відповідача свідчать, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям не можливе і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем, необхідно розірвати, відповідно позов в цій частині підлягає задоволенню.

Після розірвання шлюбу, враховуючи думку позивачки, останній слід залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - Костилєва.

Оскільки дитина позивачки та відповідача на час розгляду справи судом згідно довідки виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 13 липня 2015 року проживає з позивачкою (а.с. 10), яка піклується про неї, при цьому відповідач участі в житті своєї дитини не приймає, що підтверджується довідкою Новгород-Сіверського дошкільного навчального закладу «8 Березня» від 13 липня 2015 року (а.с. 11), суд, керуючись положеннями статті 161 СК України, вважає за необхідне залишити проживати дану дитину разом з позивачкою.

Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Оскільки відповідач на даний час проживає окремо від позивачки та своєї дитини, домовленість між ним та позивачкою про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, згідно довідки Новгород-Сіверського дошкільного навчального закладу «8 Березня» від 13 липня 2015 року відповідач участі в житті своєї дитини не приймає (а.с. 11), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання їхньої дитини ОСОБА_3.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають значення для справи, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які підлягають стягненню в даному випадку з відповідача на користь позивачки, суд враховує відсутність відомостей про наявність у відповідача постійного місця роботи і відповідно постійного доходу, що свідчить про недоцільність стягнення з нього аліментів у частці від доходу та необхідність їх стягнення в твердій грошовій сумі. Також суд враховує відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача чи у їхньої спільної з позивачкою дитини захворювань, що потребували б додаткових витрат, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб.

За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхньої дитини у твердій грошовій сумі, в розмірі 600 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Отже в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню повністю.

Як вбачається, позивачкою заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів з 01 серпня 2014 року, хоча позовна заява подана нею до суду 24 червня 2015 року. При цьому позивачкою не надано жодних доказів, які б свідчили, що вона вживала заходів з метою отримання аліментів з відповідача до подання позову, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати.

Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Враховуючи відсутність доказів того, що позивачка вживала заходів з метою отримання аліментів з відповідача до подання позову та не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на користь позивачки необхідно присудити від дня предявлення позову, тобто з 24 червня 2015 року. Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 24 червня 2015 року по 23 липня 2015 року.

На підставі частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати за подання позовної заяви в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, у розмірі 243 грн. 60 коп.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору за розгляд позовної вимоги про стягнення аліментів, суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи те, що позов у частині стягнення аліментів підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 105, 110-113, 180-184, 191Сімейного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 19 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новгород-Сіверського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №88 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 залишити прізвище - Костилєва.

Малолітню дитину позивачки та відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, після розірвання шлюбу залишити проживати з позивачкою ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на утримання їхньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі, в розмірі 600 (шістсот) гривень, щомісячно, починаючи з 24 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 24 червня 2015 року по 23 липня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 17 липня 2015 року.