Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у.№233/3130/15-ц
Провадження № 22-ц/778/3907/15
Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Савченко О.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 , в якій просив поновити строк для подання скарги. Визнати неправомірними дії державного виконавця Жовтневого ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_3 щодо складання акту опису та арешту майна від 30.03.2015 року, скасувати даний акт опису та арешту майна.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 15 квітня 2015 року заявником отримано копію акту та арешту майна від 30.03.2015 року, відповідно до якого було описано та накладено арешт на металевий гараж № 2 літ. А площею 21,7 кв. м, розташований по вулиці Дзержинського-53 у м. Запоріжжі.

Вважає дії державного виконавця зі складання акту неправомірними, зазначений акт опису та арешту майна таким, що підлягає скасуванню, оскільки не було забезпечено його право знати про вчинення та брати участь у провадженні виконавчих дій. Акт було складено у його відсутність, чим порушено право боржника запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. В акті зазначено, що майно, на яке накладено арешт передано йому на зберігання, чого бути не могло, так як він не був присутнім при складанні акту та не отримував майно на зберігання. До того ж державного виконавець, здійснивши опис та арешт майна, проігнорував ту обставину, що він перебуває у шлюбі з 15.08.1981 року, та не зясував, кому належить описане майно.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2015 року ОСОБА_2 поновлено строк на подання скарги на дії державного виконавця Жовтневого ВДВ С Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 У задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність ухвали сулу першої інстанції фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07 травня 2015 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді, вислухавши доводи представника апелянта за довіреністю ОСОБА_5, заперечення державного виконавця Куліченко О.М., перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд виходив з того, що правові підстави для скасування акту арешту та опису майна відсутні.

Обставини, якими обґрунтовується апеляційна скарга, були предметом перевірки і оцінки суду, і вони не спростовують мотивованих висновків суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що у виконання зазначених вимог закону 06 березня 2013 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №36829654 з виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2007 року, яке набрало законної сили 11 листопада 2008 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованості у сумі 586 765 грн. 30 коп., державного мита у сумі 1 700 грн., копії якої направлено на адресу сторін виконавчого провадження, у тому числі і боржнику ОСОБА_2, та надано строк для добровільного виконання судового рішення ( а. с. 26-32 ).

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Положеннями частин 1, 2, 5 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Через відсутність коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, 20 травня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення 586 765 грн. 30 коп. за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2007 року та постанову про розшук майна боржника, що не суперечить статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" ( а. с. 38-48 ).

Частиною 5 статті 55 Закону України "Про виконавче провадженн" передбачено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. Під час опису й арешту майна боржника державний виконавець вправі оголосити заборону користуватися ним, а у разі потреби - обмежити права користування майном або вилучити його та передати на зберігання інтим особам, про що зазначається в акті опису й арешту.

30 травня 2014 року в межах виконавчого провадження було складено акт опису та арешту майна боржника гаражу № 2, розташованого по вул. Дзержинського-53 у міста Запоріжжі, встановлено заборону на відчуження, псування. Під час складання акту опису та арешту майна були залучені поняті, яким були роз'яснені їх права і обов'язки згідно ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження". Поняті в акті опису й арешту майна вчинили свої підписи без зауважень чи заперечень ( а. с. 65-70 ).

Наявні у справі документи свідчать про те, що державний виконавець вживав передбачених законом заходів для проведення виконавчих дій по стягненню з боржника на користь ОСОБА_6 заборгованості у сумі 586 765 грн. 30 коп., судового збору у сумі 1 700 грн., для чого описав та арештував гараж, належний ОСОБА_2

З пояснень представника апелянта також вбачається, що грошових коштів або іншого майна, на яке, замість описаного гаража, можна було б звернути стягнення на виконання судового рішення, у ОСОБА_7 немає.

Зазначені обставини спростовують доводи скарги щодо неправомірності складання акту опису та арешту майна.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком місцевого суду, що опис та арешт майна є правомірними, спрямовані на виконання рішення суду від 02 липня 2007 року, заявником не доведено порушення його прав і відсутні підстави для скасування акту опису та арешту майна.

Частиною 3 ст. 387 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Опис та арешт майна відноситься до виконавчої дії, а у відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" боржник як сторона виконавчого провадження вправі брати участь у провадженні виконавчих дій.

Разом з тим, заявник у скарзі не заявляв вимоги про визнання неправомірними дій щодо неповідомлення його про проведення опису майна, а вимога про скасування акту опису та арешту майна не відповідає характеру порушення та можливості його усунення. Тому зазначене не впливає на результат вирішення скарги.

Посилання ОСОБА_2 про те, що вказаним актом порушено право його дружини, не заслуговують на увагу, оскільки права інших осіб щодо належності їм, а не боржникові, майна, на яке накладено арешт, можуть бути захищені не шляхом оскарження акту та арешту вказаного майна, а у інший спосіб шляхом педявлення відповідного позову. До того ж ОСОБА_8 не уповноважувала заявника на представництво її інтересів при оскарженні постанови про арешт майна.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що скарга вирішена неправильно

Керуючись ст.ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: