Номер провадження: 22-ц/785/5084/15
Головуючий у першій інстанції Драгомерецька К. П.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Ступакова О. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18. 02. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

22. 08. 2014 р. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 1 від 17. 07. 2008 р. в розмірі 39767,56 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 317862,11 грн., на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 - АДРЕСА_1, з встановленням способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з покладенням судових витрат на відповідачів. Вказало, що між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту, який в подальшому змінювався і на порушення умов договору внаслідок порушення зобов'язань станом на 19. 03. 2013 р. у боржника ОСОБА_2 утворилася заборгованість у загальному розмірі 39767,56 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 317862,11 грн. і, що в забезпечення усіх грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту між між АКІБ «Укрсиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_2, ОСОБА_3 17. 07. 2008 р. було укладено договір іпотеки №б/н стосовно вказаної квартири. Зазначило, що на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з вказаних договорів.

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18. 02. 2015 р. позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1 від 17. 07. 2008 р. в розмірі 39767,56 доларів США, що в еквіваленті складає 317862,11 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 24702,52 доларів США, що в еквіваленті складає 197447,24 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом - 15065,04 доларів США, що в еквіваленті складає 120414,86 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Котовським міськвиконкомом 10. 09. 1997 р., зареєстрованого в КП "Котовське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" в кн.109, запис № 5993, реєстраційний № 23853336, а саме на квартиру загальною площею 41,7 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 3178,62 грн. Відстрочено виконання рішення суду, крім виконання рішення в частині стягнення судових витрат у розмірі 3178,62 грн., на час дії Закону України №1304-18 від 03.06.2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25. 03. 2015 р. (зі змінами щодо виправлення описки, внесеними ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30. 03. 2015 р.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, яке не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, в умовах неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Вказав, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів перехід до нього прав вимоги за договором іпотеки від 17. 07. 2008 р., що виключає наявність і можливість судового захисту прав позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також, що в договорі купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08. 12. 2011 р. взагалі не йдеться про перехід прав за якимись договорами забезпечення. Зазначив, що на порушення ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відсутні докази державної реєстрації відступлення прав за вказаним договором іпотеки і тому відсутні правові підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, а також на невідповідність вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», оскільки через те, що позивач не надав суду оцінку предмета іпотеки початкова ціна предмета іпотеки залишається невизначеною до теперішнього часу, що виключає можливість задоволення позову банку. Крім того, вказує, що висновок суду про одночасне задоволення позову і відстрочення виконання суперечить приписам ст. 373 ЦПК України, за якою відстрочення судом виконання рішення може мати місце за відповідною заявою після видачі виконавчого листа, чого немає у даному випадку.

В судовому засіданні ОСОБА_2, який представляє свої інтереси та інтереси ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреністю, підтримав доводи апеляційної скарги, а Крупка О. О., представник ПАТ «Дельта Банк», вважає рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Задовольняючи зазначений позов про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню за рахунок предмета іпотеки, належного ОСОБА_3, шляхом продажу з публічних торгів квартири з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та з відстрочкою виконання рішення суду на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", крім виконання рішення в частині стягнення судових витрат.

Проте з таким висновком суду в повному обсягу погодитися не можна з таких підстав.

Положеннями ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. ст. 512 ч. 1 п. 1 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Тобто, Закон № 1304-VII не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, а ухвалене рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Аналогічні правові позиції містяться, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 27. 05. 2015 р. у справі № 6-58цс15 і від 09. 09. 2015 р. у справі № 6-483цс15, що відповідно до ст. ст. 214, 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції до спірних правовідносин.

Встановлено, що 17. 07. 2008 р. між АКІБ «Укрсиббанк» (в подальшому ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 26645 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 17. 07. 2015 р. та з оплатою 15% річних за користування кредитом, за умовами якого позичальник зобов'язаний належним чином виконувати умови договору і повернути суму кредиту і сплатити плату за кредит та інші грошові платежі на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором, а банк у разі порушення позичальником умов договору має право на дострокове повернення кредиту та сплати належних платежів.

В подальшому додатковими угодами № 1 і № 2, які є невід'ємною частиною були внесені зміни до вказаного договору про надання споживчого кредитувід 17. 07. 2008 р. були внесені зміни в цей договір, в тому числі номер договору змінено на № 1 та ОСОБА_2 було подовжено кінцевий термін повернення кредиту до 17. 07. 2025 р.

За нотаріально посвідченим договором іпотеки від 17. 07. 2008 р. іпотекодавець ОСОБА_3, що є майновим поручителем ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, передав в іпотеку іпотекодержателю АКІБ «Укрсиббанк» (в подальшому ПАТ «Укрсиббанк») нерухоме майно (предмет іпотеки) - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Котовським міськвиконкомом 10. 09. 1997 р., і за п. 4.1, 4.2, 4.3 цього договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, звернення може здійснюватися на підставі рішення суду, право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки від 17. 07. 2008 р., згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності, вартість предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1, становить 172002,00 грн., і ця ціна предмету іпотеки узгоджена сторонами цього договору іпотеки.

08. 12. 2011 р. між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги за вищевказаними кредитним та забезпечувальним договорами.

Разом з тим, свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_2 не виконує.

За розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором від 17. 07. 2008 р. загальна заборгованість ОСОБА_2 за станом на 19. 03. 2013 р. складає 39767,56 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 317862,11 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 24702,52 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 197447,24 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 15065,04 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 120414,86 грн.

Вказані обставини справи підтверджені матеріалами справи і сторонами не спростовані.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аналізуючи матеріали справи з урахуванням вищенаведених правових положень апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано звернув стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_3 квартиру в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1 від 17. 07. 2008 р. з застосуванням установленого Законом № 1304-VII мораторію на стягнення майна, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті.

Твердження ж в апеляційній скарзі про те, що висновок суду про одночасне задоволення позову і відстрочення виконання суперечить приписам ст. 373 ЦПК України, за якою відстрочення судом виконання рішення може мати місце за відповідною заявою після видачі виконавчого листа, чого немає у даному випадку, не ґрунтується на вищенаведених положеннях законодавства України та висновках, викладених у постановах Верховного Суду України від 27. 05. 2015 р. у справі № 6-58цс15 і від 09. 09. 2015 р. у справі № 6-483цс15, що відповідно до ст. ст. 214, 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів перехід до нього прав вимоги від ПАТ «Укрсиббанк» та, що в договорі про перехід прав вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» взагалі не йдеться про перехід прав за якимись договорами забезпечення і, що на порушення ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відсутні докази державної реєстрації відступлення прав за вказаним договором іпотеки, спростовані наявними в матеріалах справи і дослідженими судом доказами, в тому числі отриманими в порядку ст. 303 ЦПК України в апеляційній інстанції, неподання яких до суду першої інстанції є поважним у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції у відсутності сторін.

Так, зі змісту оригіналу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П., а також і з копії посвідченого Крупка О. О., представником ПАТ «Дельта Банк», витягів з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08. 12. 2011 р., укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» в якості продавця та ПАТ «Делта Банк» в якості покупця, видно, що права вимоги за кредитами за цим договором означає всі права вимоги продавця в якості кредитодавця по відношенню до позичальників в якості позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами, а також права вимоги продавця по відношенню до осіб, що надають забезпечення, за відповідними договорами забезпечення (п. 1.1 договору), права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця і зобов'язання покупця передати права вимоги за кредитами є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі вимоги за кредитами (п. 2.3 договору).

Згідно з довіреністю від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» його представник Крупка О. О., зокрема, вправі розписуватися на документах від імені довірителя, вправі завіряти копії витягів з договорів та документів, в тому числі зі Статуту, протоколів, положень довірителя, на відповідність їх оригіналам.

З копії витягу з акту прийому-передачі документації за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08. 12. 2011 р. видно, що 18. 01. 2012 р. ПАТ «Укрсиббанк» передав, а ПАТ «Укрсибанк» прийняв документи щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 з оригіналом кредитного договору, оригіналом відповідного договору застави/іпотеки, поруки, додаткового договору, та інше.

З інформаційної довідки № 46779474 від 02. 11. 2015 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта видно, що кв. АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Котовським міськвиконкомом 10. 09. 1997 р.,17. 07. 2008 р. зареєстровано обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 17. 07. 2008 р., а 12. 12. 2012 р. зареєстровано обтяження у вигляді іпотеки на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Делта Банк» від 08. 12. 2011 р. з вказівкою іпотекодержателя - ПАТ «Делта Банк», іпотекодавця - ОСОБА_3

Тому апеляційний суд вважає доведеним факт передачі позивачу ПАТ «Дельта Банк» від ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги за вищевказаним кредитом стосовно боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 та договором іпотеки від 17. 07. 2008 р. стосовно ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08. 12. 2011 р., укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк».

Що стосується доводів скарги про невизначеність за рішенням суду початкової ціни предмету іпотеки для реалізації, то рішенням суду першої інстанції зазначено про визначення початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій і цей висновок суду не відповідає вимогам ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» і висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 27. 05. 2015 р. у справі № 6-58цс15 і від 07. 10. 2015 р. у справі № 6-1935цс15, що відповідно до ст. ст. 214, 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції до спірних правовідносин.

Оскільки ж сторонами договору іпотеки узгоджена ціна предмета іпотеки в розмірі 172002,00 грн., що в судовому засіданні в апеляційній інстанції сторонами не оспорювалося, то апеляційний суд приходить до висновку з урахуванням вимог ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» про необхідність заміни вказаного визначення початкової ціни судом першої інстанції в рішенні суду на початкову ціну предмета іпотеки у даній справі при реалізації в розмірі 172002,00 грн.

Одночасно апеляційний суд відмічає, що в резолютивній частині рішення суду першої інстанції в абзаці 2 помилково пропущено після слова «квартиру» число «36» з зазначенням, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Котовським міськвиконкомом 10. 09. 1997 р., в якому номер квартири як і в мотивувальній частині рішення суду вказано - 36.

Тому апеляційний суд вважає, що належить доповнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції в абзаці 2 після слова «квартиру» числом «36» та після слів «початкової ціни» замінити словосполучення «на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій» на словосполучення «в розмірі 172002,00 грн.»;

Крім того, за діючим законодавством України не передбачено стягнення судових витрат солідарно з відповідачів, у зв'язку з чим належить судові витрати стягнути з відповідачів в рівних частках і вилучити з абзацу 3 резолютивної частини рішення суду першої інстанції словосполучення «у розмірі 3178,62 грн.» як зайве.

За таких обставин, з урахуванням матеріалів справи і вказаних правових положень, відповідно до ст. 303, 307 ЦПК України заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18. 02. 2015 р. в частині вирішення питання щодо стягнення судових витрат належить скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 1589,31 грн. з кожного і змінити з підстав, викладених у даному рішенні апеляційного суду, резолютивну частину рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18. 02. 2015 р., а саме: доповнити її в абзаці 2 після слова «квартиру» числом «36» та після слів «початкової ціни» замінити словосполучення «на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій» на словосполучення «в розмірі 172002,00 грн.» і вилучити з її абзацу 3 словосполучення «у розмірі 3178,62 грн.», а в іншій частині вказане заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1, 309, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Скасувати заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18. 02. 2015 р. в частині вирішення питання щодо стягнення судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 1589,31 грн. з кожного.

Змінити з підстав, викладених у даному рішенні апеляційного суду, резолютивну частину рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18. 02. 2015 р.:

- доповнити її в абзаці 2 після слова «квартиру» числом «36» та після слів «початкової ціни» замінити словосполучення «на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної су'бєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій» на словосполучення «в розмірі 172002,00 грн.»;

- вилучити з її абзацу 3 словосполучення «у розмірі 3178,62 грн.».

В іншій частині заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18. 02. 2015 р.залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

О. А. Ступаков