Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Леванчука А.О.
9 грудня 2015 року м. Київ
щодо вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання іпотечного договору припиненим, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 7 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року,
За наслідками розгляду вищезазначеної справи, колегією суддів постановлено ухвалу, якою відхилено касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та залишено без змін заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 7 травня 2015 року і ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року.
Колегія погодилася із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 При цьому суди вважали, що є обґрунтованими і доведеними позовні вимоги про визнання припиненим іпотечного договору № 02-10/4195 від 21 грудня 2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, за яким в іпотеку передано чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 132,5 кв. м., житловою площею 82 кв. м., оскільки відбулася заміна основного боржника та іпотекодавець відмовився забезпечувати виконання зобов'язання новими боржниками, то відповідно до ст. 607 ЦК України є підстави для визнання договору іпотеки припиненим.
З такими висновком судів не погоджуюсь з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що 21 грудня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4879 зі сплатою 13% річних та комісій, у розмірі та у порядку визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 103 000 доларів США та з кінцевим терміном повернення коштів до 20 грудня 2015 року (а. с. 6-11).

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань ОСОБА_3 щодо повернення зазначених коштів 21 грудня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 02-10/4195, відповідно до умов якого вона як іпотекодавець передала іпотекодержателю АКБ «Укрсоцбанк» в іпотеку у якості забезпечення виконання основного зобов'язання позичальника ОСОБА_3 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4879 від 21 грудня 2007 року нерухоме майно - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 132,5 кв. м., житловою площею 82 кв. м. (а. с. 12-16).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року позичальник ОСОБА_3 помер.

Встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_3 є його діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 4 травня 2012 року (а. с. 17, 19).

При цьому позивач ОСОБА_2 відмовилася від належної їй частини спадкового майна після смерті її чоловіка ОСОБА_3, що підтверджується повідомленням державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори № 1284/02-14 від 19 квітня 2011 року (а. с. 58).

12 листопада 2013 року ОСОБА_2 направляла ПАТ «Укрсоцбанк» звернення, в якому посилаючись на смерть ОСОБА_3 та прийняття спадщини спадкоємцями просила як опікун спадкоємців, визнати правонаступниками позичальника за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/4879 від 21 грудня 2007 року - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також повідомляла банк, що вважає за необхідне задовольнити за рахунок спадкового майна зазначеного у свідоцтвах про право на спадщину за законом, вимоги за вказаним договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4879 від 21 грудня 2007 року (а. с. 57, 59).

Відповідно до ст. 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, а згідно із ст. 607 ЦК зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суди дійшли висновку, що відповідно до ст. 523 ЦК України, оскільки відбулася заміна основного боржника та іпотекодавець відмовився забезпечувати виконання зобов'язання новими боржниками, то відповідно до ст. 607 ЦК України є підстави для визнання договору іпотеки припиненим.

Однак зробивши такі висновки суди не звернули увагу на те, що спадкоємцями, після смерті основного боржника, є його діти, законним представником яких є їхня мати ОСОБА_2, яка в той же час є іпотекодавцем за договором № 02-10/4195 від 21 грудня 2007 року.

Виходячи із цього висновки судів щодо припинення іпотеки з підстав ст. ст. 523, 607 ЦК України, є передчасними.

При цьому посилання судів на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 17 квітня 2013 року, у справі № 6-18цс13, є помилковим, оскільки фактичні обставини та правовідносини у справі, по якій висловлена правова позиція є різними з правовідносинами та фактичними обставинами у даній справі.

Враховуючи викладене, вважав, що оскаржувані у справі судові рішення ухвалені на основі не повно з'ясованих обставин у справі, а тому підлягали скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суддя А.О. Леванчук