АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/6288/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Оксюта Т.Г.
справа №760/3938/14-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарях Прохоровій В.С., Задорожному А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_1 на заочне рішення Солом"янського районного суду м.Києва від 22 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

УСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 аліментів в розмірі 7000 грн. щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 липня 2012 року сторони уклали шлюб.

15 грудня 2012 року сторони уклали шлюбний договір, відповідно до п.3.8 якого відповідач зобов»язався надавати дружині 7000 грн. свого доходу на ведення сумісного господарства. Пунктом 3.6 договору сторони також домовились, що відповідач зобов»язується матеріально забезпечувати матір свої дружини.

Оскільки відповідач умов договору не виконує, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Заочним рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 22 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7000 грн. щомісячно на ведення сумісного господарства з 01 січня 2014 року і до часу завершення існування шлюбних відносин між сторонами.

Не погодившись з ухваленим рішенням, особою, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_5, який є недієздатним та його опікуном призначено ОСОБА_1

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 17 грудня 2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання непрацездатного сина у розмірі ј частини усіх видів заробітку.

Вказує, що сторони у цій справі приховали від суду зазначені обставини, маючи намір ухилення від сплати аліментів на утримання непрацездатного сина. Так, зазначає, що відповідачем подано позов про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання непрацездатного сина з ј частини доходів до 900 грн.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що рішення суду ґрунтується на положеннях ЦК України, у той час коли відносини охоплюються сімейним законодавством.

Посилається на те, що позивачем не доведено, що вона є непрацездатною і має право на утримання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційна скарга, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, надання коштів в сумі 7000 грн. щомісяця передбачено умовами укладеного між сторонами договору, відповідач свої зобов»язання не виконує, відтак кошти підлягають стягненню в судовому порядку.

З такими висновками колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 СК України сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 8-9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст.8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Судом першої інстанції установлено, що 15 липня 2012 року сторони по справі уклали шлюб.

15 грудня 2012 року сторони уклали шлюбний договір, яким регулюються майнові відносини між подружжям та визначаються майнові права і обов»язки подружжя.

Відповідно до п.3.8 шлюбного договору, відповідач зобов»язався надавати дружині щомісячно 7000 грн. свого доходу на ведення сумісного господарства, а у випадку розірвання шлюбу 4000 грн.

Відповідно до ст.92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

За змістом ст.193 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов»язки.

Статтею 99 СК України визначено, що сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від працездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором.

Із змісту позовних вимог убачається, що позивачем заявлено вимоги, пов»язані із виконанням умов шлюбного договору та стягнення коштів не на утримання непрацездатної дружини, а на ведення спільного господарства подружжя відповідно до визначеного умовами договору зобов»язання.

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, наведені позивачем, відтак при вирішення спору суд першої інстанції вірно виходив із вимог обов»язковості виконання умов договору, при цьому зазначення в позовній заяві таких витрат як витрати на утримання дружини в даному випадку не мають вирішального значення.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права відхиляються колегією суддів, оскільки суд першої інстанції вірно визначивши предмет позову та характер правовідносин, застосував правові норми, що підлягали застосуванню.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що стягнення з відповідача на користь позивача цих коштів може вплинути на виконання відповідачем аліментних зобов»язань по утриманню непрацездатного сина, відхиляються колегією суддів, оскільки зазначене є умовою укладеного між сторонами договору та не може бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому, з матеріалів справи убачається, що шлюбний договір із відповідними зобов»язанням укладено 15 грудня 2012 року, а рішення про стягнення аліментів на утримання непрацездатного сина прийнято 17 грудня 2013 року з урахуванням матеріального становища сторін на цей період. Окрім того, згідно із ст.103 СК України шлюбний договір на вимогу особи, права та інтереси якої порушені цим договором, може бути визнаний недійсним з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Порушень норм процесуального права , які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Солом"янського районного суду м.Києва від 22 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов