22-ц/775/872/2015(м)
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія 34 суддя доповідач Ткаченко Т.Б.
Р і ш е н н я

Іменем України

02 вересня 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі :

Головуючої - Ткаченко Т.Б.

Суддів - Песоцької Л.І., Лісового О.О.

При секретарі - Собецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення додаткової грошової компенсації завданої майнової шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2015 року та ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь суму індексації майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири в розмірі 12529 грн.30 коп. та відшкодувати судові витрати у тому числі і витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження.

В обґрунтування позову посилалась на те, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області, на її користь з відповідачів солідарно стягнуто в рахунок відшкодування майнової шкоди 20176 грн., яка фактично була відшкодована відповідачами лише 12 травня 2015 року. При цьому оцінка вартості завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири була проведена 23 вересня 2013 року і за цей період грошові кошти втратили свою цінність. До теперішнього часу у її квартирі не було проведено ремонтні роботи з відновлення після залиття квартири. На підставі того, що з моменту завдання їй майнової шкоди збільшились ціни на майно та вартість відновлюваних робіт, то вважала, що відповідачі повинні їй сплатити суму інфляції з урахуванням індексів споживчих цін по утриманню та ремонту житла за час, що минув з моменту проведення оцінки вартості завданої їй шкоди 23 вересня 2013 року до моменту сплати їй 12 травня 2015 року, що становить 12529 грн.30 коп.

В подальшому позивачка уточнила свої вимоги, і посилаючись на те, що у неї буде можливість провести ремонтні роботи повязані з усуненням наслідків залиття за їх реальною вартістю і в повному обсязі тільки після погашення актуальної суми заборгованості з урахуванням подорожчання, просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь додаткову грошову суму з в якості компенсації заподіяної майнової шкоди у звязку із зростом цін і інфляцією в розмірі 12529 грн.30 коп. та понесені нею судові витрати.

В остаточній редакції позовних вимог позивачка, після проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи, просила стягнути солідарно з відповідачів додаткову компенсацію завданої їй майнової шкоди в сумі 5058 грн., що становить різницю між вартістю ремонтно-будівельних робіт і матеріалів, необхідних для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири, визначеною під час розгляду даної справи, в сумі 25234 грн. та фактично виплаченою відповідачами сумою 20176 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 додаткову грошову компенсацію завданої майнової шкоди в сумі 5058 грн., витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 700 грн., витрати по сплаті судового збору 243,60 грн., а загалом 6001 грн.60 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2015 року виправлено описку в рішенні Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 22 липня 2015 року та викладено другий абзац резолютивної частини рішення двома абзацами.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 додаткову грошову компенсацію завданої майнової шкоди в сумі 5058 грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 700 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., а загалом 943 грн.60 коп., тобто по 314,53 грн. з кожної з відповідачок.

В решті резолютивна частина рішення від 22 липня 2015 року залишена без змін.

З рішенням суду та ухвалою суду не погодилися відповідачі, і посилаючись в апеляційній скарзі, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати рішення і ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема зазначають, що в рішенні неправильно дана оцінка доказів, наданих позивачкою під час розгляду справи; висновки суду щодо оцінки і визначення нового розміру шкоди, завданої внаслідок залиття квартири являються нелогічними, тому що він розрахований на час розгляду справи, а не виконання рішення; при задоволенні позовних вимог, посилаючись на норми матеріального права, суд прийняв рішення по предмету спору між тими ж сторонами, який розглянутий судом і рішення набрало законної сили.

Посилається також на те, що ОСОБА_2 подав заяву про зменшення позовних вимог, у порушення ч.2 ст.31 ЦПК України фактично змінила предмет і підставу позову, а суд розглянув цю заяву, за відсутністю будь-яких документів на підтвердження неможливості виконати ремонтні роботи в квартирі позивачки за грошові кошти виплачені їй в рахунок майнової і моральної шкоди 08 травня 2015 року, керуючись ст.1192 ЦК України, повторно стягнув частину суми вартості ремонтно-відновлювальних робіт і матеріалів, необхідних для проведення ремонту в спірній квартирі на 14 липня 2015 року, тобто з різницею 67 днів після виконання рішення суду, в розмірі 5058 грн.

При розгляді справи, суд у порушення ст.205 ЦК України суд , не закрив провадження за первісними вимогами ОСОБА_2

Оскільки на підставі рішення суду від 19 червня 2014 року з відповідачів у відшкодування майнової і моральної шкоди була стягнута грошова сума, а не зобовязано їх відновити пошкоджену річ, у останніх виникло грошове зобовязання, за невиконання якого можливо застосувати положення ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідачів, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи. З заявою про відкладення розгляду справи до суду не звернулись.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, заперечення позивачки, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції та ухвала цього ж суду підлягають скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні данні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Але рішення та ухвала суду зазначеним положенням не відповідають.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 листопада 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені шляхом солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, серед іншого, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20176 грн., завданої внаслідок залиття квартири позивачки, яке сталось 11 вересня 2013 року. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_3, рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19 червня 2014 року та ухвала апеляційного суду Донецької області від 18 листопада 2014 року залишені без змін (а.с.15-17, 18 21, 22 -23).

На час вирішення вищевказаної справи сума завданих ОСОБА_2 збитків залиттям квартири АДРЕСА_1 була визначена висновком експерта станом на 23 вересня 2013 року на підставі проведеного дослідження (а.с.24).

Згідно акту ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 30 квітня 2015 року було встановлено, що до теперішнього часу жодні ремонтні роботи після залиття 11 вересня 2013 року квартири АДРЕСА_2 у вказаній квартирі не відбувались, наслідки залиття не усунені (а.с.11).

Відповідно до інформації державної виконавчої служби наданої ОСОБА_2, 12 травня 2015 року сума майнової шкоди в розмірі 20176 грн. в повному обсязі була сплачена відповідачами на виконання рішення суду Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 червня 2014 року (а.с.13, 14).

За висновком судової будівельно-технічної експертизи від 14 липня 2015 року, проведеної у даній справі, експертом на підставі проведеного 08 липня 2015 року огляду АДРЕСА_3 було встановлено, що ремонтно-відновлювані роботи по усуненню наслідків залиття 11 вересня 2013 року в АДРЕСА_4 не здійснювались. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт та матеріалів, необхідних для проведення ремонту з метою усунення пошкоджень в цій квартирі складає 25234 грн. (а.с.71).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що у відповідачів виникла солідарна відповідальність по відшкодуванню позивачу збитків, які полягають також у витратах позивачки, які вона мусить зробити для відновлення своєї квартири, тобто реальні збитки, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або на момент розгляду справи, або на момент виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої квартири.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що на час виконання рішення суду від 19 червня 2014 року про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, тобто на час відновлення пошкодженої квартири позивачки за одержані нею за вказаним рішенням суду кошти, фактично зросли ціни на матеріали та роботи по такому відновленню, на які безпосередньо й було присуджено судом відшкодування, то ОСОБА_2 на підставі переліченого має право вимагати від відповідачів додаткову компенсацію завданої майнової шкоди залиттям її квартири, бо вини позивачки, як судом було встановлено, не було в тому, що фактичне виконання рішення суду від 19 червня 2014 року було проведено після зростання цін і тарифів.

Оскільки позивачка, отримавши в травні 2015 року суму збитків від відповідачів за рішенням суду від 19 червня 2014 року, одразу скористалась своїм правом на предявлення вимоги до відповідачів на додаткове відшкодування їй вартості відновлюваних робіт у квартирі, суд не прийняв до уваги доводи представника відповідачки ОСОБА_3, що позивачка мала змогу виконати ремонт в травні 2015 року та відхилив його доводи про те, що позивачка обрала невірний спосіб захисту своїх прав на підставі ст.1192 ЦК України.

Так як відповідачі, отримавши 10 червня 2015 року правомірну вимогу ОСОБА_2 про сплату їй додаткової компенсації завданої майнової шкоди, не здійснили жодних дій по проведенню відшкодування, суд дійшов висновку про стягнення додаткового відшкодування станом на липень 2015 року, тобто на час визначення експертом вартості ремонтно - відновлюваних робіт та матеріалів для усунення пошкоджень в квартирі.

Але з таким висновком колегія суддів не може погодитися виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається з позовної заяви (а.с.3-5), ОСОБА_2 звертаючись з позовними вимогами до відповідачів, посилаючись на положення ст.625 ЦК України та розяснення, наведені в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зазначала що на час виконання відповідачами рішення про стягнення майнової шкоди збільшились ціни на матеріали і роботи, а тому вона має право на отримання реальної вартості пошкодженого майна з урахуванням індексації суми, стягнутої на її користь, визначивши її з урахуванням також трьох відсотків річних, в розмірі 12529 грн.30 коп.

В позовній заяві (уточненій) позивачка посилаючись на положення ст.625 ЦК України, а також, пославшись на положення ст.ст.1166, 1192 ЦК України, зазначала, що відповідачі повинні відшкодувати їй додаткову грошову суму в якості компенсації заподіяної майнової шкоди у звязку з ростом цін і інфляцією, визначивши її в розмірі 12529 грн.30 коп. (а.с.32 -34).

Після проведення судової будівельно-технічної експертизи, позивачка зменшила розмір позовних вимог та просила стягнути в якості додаткової компенсації заподіяної їй майнової шкоди внаслідок залиття квартири 5058 грн.00 коп. (а.с.80).

Як пояснила ОСОБА_2 в апеляційному суді, вона в остаточній редакції своїх позовних вимог обчислила суму індексації виходячи з різниці між вартістю заподіяної їй майнової шкоди, визначеної у висновку судової будівельно-технічної експертизи у сумі 25 234 грн. та фактично виплаченої їй відповідачами у відшкодування майнової шкоди 20176 грн. Вважає, що такий розрахунок більш правильним, оскільки експерт застосовував індекси збільшення цін безпосередньо щодо її майна.

Разом з тим, з порядком обчислення суми індексації, запропонованим позивачкою та застосованим судом, погодитися не можна.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів виникла солідарна відповідальність по відшкодуванню ОСОБА_2 збитків, які полягають у витратах позивачки, які вона мусить зробити для відновлення квартири, тобто реальні збитки, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або на момент розгляду справи, або на момент виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодження квартири.

При цьому суд не звернув уваги на те, що спір щодо відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди, вже був вирішений відповідно до положень ст.1192 ЦК України та ухвалено з цього приводу рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 червня 2014 року про стягнення на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 20176 грн.

Колегія суддів вважає, що суд помилково дійшов висновку щодо застосування до спірних правовідносин положення ст.1192 ЦК України та виникнення у відповідачів зобовязань по відшкодуванню позивачу реальних збитків, визначивши їх як різницю, між вартістю ремонтно-відновлювальних робіт і матеріалів, необхідних для проведення ремонту з метою усунення пошкоджень в квартирі, станом на 14 липня 2015 року, а саме на час проведення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи 14 липня 2015 року, та розміром відшкодованої відповідачами майнової шкоди, стягнутої з них за рішенням суду.

Не можна погодитись і з висновком суду щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положення ст.625 ЦК України враховуючи наступне.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2014 року на користь ОСОБА_2 з відповідачів в солідарному порядку, крім іншого у відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 20176 грн.

Таке зобовязання відповідачів зводилося до сплати грошей, відтак є грошовим зобовязанням.

Позивачка ОСОБА_2, від вимог щодо стягнення додаткової грошової суми в якості компенсації заподіяної майнової шкоди у звязку із зростанням цін і інфляції, відповідно до положень ст.625 ЦК України під час розгляду справи не відмовлялась та не просила залишити їх без розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачка має право на її отримання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року по справі № 113 цс 14, висновок по якій щодо застосування положень ст.625 ЦК України, відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, суд першої інстанції розглядаючи справу ухвалив рішення неправильно застосувавши норми матеріального права. А тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог ОСОБА_2

Як вбачається з постанов старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 15 травня 2015 року та від 18 травня 2015 року про закриття виконавчого провадження, сума боргу у розмірі 21676 грн., судовий збір у розмірі 594,70 грн. на користь ОСОБА_2, виконавчий збір на загальну суму 2227,07 грн., витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 100,63 грн. сплачені згідно платіжних доручень №№ 386, 383, 389, 391 від 08 травня 2015 року (а.с.95 -96).

Відповідно до статистичних даних Міністерства фінансів України індекси інфляції за період з липня 2014 року по квітень 2015 року, тобто з наступного місяця після ухвалення Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя рішення від 19 червня 2014 року та до часу виконання рішення 08 травня 2015 року ( а.с. 95-96), становлять 100,4%, 100,8%, 102,9%, 102,4%, 101,9%, 103,0%, 103,1%, 105,3%, 110,8%, 114,0%. Час прострочення виконання рішення складає 310 днів.

Сума інфляційних втрат позивачки становить 10 693 грн.28 коп. (1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,14 х 100 = 153,0 ; індекс інфляції 153,0 - 100 = 53; сума інфляційних втрат: (20176,0 х 53) : 100) =10693,28 грн.

Три відсотки річних, за період з часу набуття чинності рішення суду про стягнення з відповідачів заподіяної майнової шкоди позивачу до часу виконання ними цього рішення, а саме з 01 липня 2014 року по 08 травня 2015 року, а саме 310 днів, становить 514 грн.07 коп. (20176 х 3: 100 : 365 х 310 = 514,07 грн.).

Колегія суддів не погоджується з доводами представника відповідачки Яриза ОСОБА_7 щодо незастосування при визначенні суми грошової компенсації індексів інфляції в період до набрання чинності рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 червня 2014 року про стягнення на користь позивачки майнової шкоди та на час зупинення виконавчого провадження, оскільки зазначене рішення суду за наслідками розгляду апеляційної і касаційної скарги залишено без змін, і позивачка має право на інфляційні втрати з наступного місяця після його ухвалення.

Оскільки сума індексації своєчасно не виплаченої відповідачами заподіяної відповідачу майнової шкоди з урахуванням наведених індексів інфляції та трьох відсотків річних, не є меншою, ніж просила остання стягнути з відповідачів, а вона як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді наполягала на стягненні на її користь саме 5058 грн., колегія суддів вважає, що з відповідачів солідарно підлягає стягненню на користь позивачки ОСОБА_2 сума інфляційних втрат та три відсотки річних у сумі 5058 грн.

Частково погоджуючись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів не може погодитися з доводами скарги щодо зміни позивачкою предмету та підстави позову та розгляду справи судом у порушення ч.2 ст.31 ЦПК України, оскільки по-перше, позивачка про збільшення та зменшення позовних вимог подавала до початку розгляду справи (а.с. 35, 61, 80, 104 106), по - друге, вона не змінювала предмет та підстави позову, а звернувшись 15 червня 2015 року до суду з позовною заявою (уточненою), та посилаючись як на положення ст.1192 ЦК України, так і на положення ст.625 ЦК України, просила стягнути додаткову грошову суму в якості компенсації заподіяної майнової шкоди у звязку із зростанням цін та інфляцією і несвоєчасного виконання відповідачами рішення суду.

Безпідставні і доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження за первісними вимогами ОСОБА_2, оскільки звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивачка просила стягнути з відповідачів грошову компенсацію заподіяної майнової шкоди з урахуванням інфляції.

Враховуючи ті обставини, що виправляючи описку в оскаржуваному рішенні від 22 липня 2015 року, суд ухвалою від 24 липня 2015 року фактично виклав резолютивну частину цього рішення в новій редакції, а останнє підлягає скасуванню, тому підлягає скасуванню і ухвала Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 24 липня 2015 року.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України на користь позивачки з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках підлягає стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн.60 коп. (а.с.1), тобто по 81 грн.20 коп. з кожної з відповідачок.

Підстав, передбачених законом для відшкодування витрат по оплаті за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 700 грн. (а.с.79) та витрат, повязаних з оглядом квартири в сумі 75 грн.18 коп.(а.с.2), не мається.

Висновок будівельно-технічної експертизи від 14 липня 2015 року та акт ЖКП «Азовжилкомплекс» від 30 квітня 2015 року № 1-268, не є належними доказами, не містять інформацію щодо предмету доказування та не враховувались апеляційним судом при ухваленні рішення.

Враховуючи зазначене та вимоги закону, колегія суддів вважає, що рішення суду та ухвала суду, як такі що не відповідають вимогам ст.ст.3, 10, 11, 60, 214-215, 219 ЦПК України, ст.ст.625, 1192 ЦК України, підлягають скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів грошової компенсації заподіяної майнової шкоди.

У звязку з чим, апеляційна скарга відповідачів підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2015 року та ухвалу цього ж суду від 24 липня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення компенсації заподіяної майнової шкоди задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 5058 (пять тисяч пятдесят вісім ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат по оплаті судового збору по 81 гривні 20 копійок з кожної.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді Л.І.Песоцька

ОСОБА_8