Справа № 219/3969/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2015 року м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Шевченко Л.В., при секретарі судового засідання Бурикіній Я.Д.,

з участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 (за договором), відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Артемівську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_5 4503,18 грн. та моральну шкоду в сумі 150000 грн. Позов обґрунтовує тим, що злочинними діями відповідача, які встановлені вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 219/618/2014-к йому нанесено шкоду, у тому числі у виді фізичних та моральних страждань, він на тривалий час був позбавлений нормального ритму життя, а сімя позбавлена отримання доходу, який своєю працею приносив тільки позивач.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник вважали, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення витрат на придбання ліків, які позивача придбавав згідно з рекомендаціями лікарів. «Замітки», надані позивачем як докази придбання ліків, вважали неналежними доказами, оскільки не підтверджені чеками аптек та ліки, зазначені у «Замітках», не відповідають рекомендаціям лікарів. В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в сумі 150000 грн. просили відмовити в задоволенні позову як такими, що необґрунтовані та не доведені належними доказами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, судом встановлено, що вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.12.2014 року у справі з єдиним унікальним номером 219/618/2014-к , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16.04.2015 року, ОСОБА_3 (відповідач у справі) визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 1700 грн. Потерпілим від кримінального правопорушення є ОСОБА_1 (позивач у справі (арк. с. 30-32).

З вказаного вироку вбачається, що 14 березня 2013 року приблизно о 22 години 00 хвилин, ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на літній ділянці кафе «Артеміда» по вул. Ювілейна, 4 с. Яковлівка, Артемівського району Донецької області, в процесі сварки, що виникла на грунті раніше виниклих неприязних відносин, з помсти за те, що потерпілий ОСОБА_1, раніше, знаходячись у нього в гостях, справив природні потреби в його будинку, та облаяв в кафе нецензурною лайкою, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_1, та наніс останньому 3-4 удари кулаками обох рук в область обличчя, а коли останній впав на землю, наніс 3-4 удари ногою в область обличчя, заподіявши потерпілому наступні тілесні ушкодження: забиту рану в області правої надбрівної дуги, яка утворилася від контакту з тупим твердим предметом, синець в області лівого ока та струс головного мозку, які, як такі що вимагають для видужання строк понад 6 днів, але менш 21 доби, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров'я, після чого з місця злочину пішов.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце цієї дії та чи вчиненні вони цією особою.

Таким чином, вироком суду, який набрав законної сили, відповідача визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення відносно позивача, а також встановлено, що в результаті протиправних дій ОСОБА_3 позивачу було заподіяно шкоду.

В результаті побиття та отримання, внаслідок цього, тілесних ушкоджень позивач лікувався спочатку в Артемівській лікарні, про що свідчить епікриз хворого та заявлений позов прокурора щодо стягнення з ОСОБА_3 2608,08 грн. на користь лікарні.

Позивач власним коштом купував необхідні ліки, що підтверджується наданими копії фіскальних чеків та довідкою про обстеження на суму 400 грн. (а. с. 11 та зі зворотнього боку), а всього на суму 1869,08 грн., які суд приймає як належній докази. Тако, враховуючи, що позивач перебував на обліку у невропатолога і 10.04.2013 року ОСОБА_1 було рекомендовано лікування: глицесед, ницериум, нейронорм, мемозам, 08.05.2013 року йому було рекомендовано Неовіт по 1 табл. 3 рази на день, 02.07.2013 року позивачу рекомендовано нейротропин, папаверин, аминалон в таблетках, андипал, тому суд приймає до уваги придбані ліки на суму 438,05 грн. Таким чином, в частині стягнення матеріальної шкоди суд вважає доведеними витрати позивача на придбання ліків в сумі 2307,13 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Доводи позивача, що здійсненні ним витрати на придбання після виписки з лікарні таких препаратів як тіацетам, пиридоксина гідрохлорід, кетанов, кортексін, ель-лизин, актовегина, були обовязковими для лікування і мали причинно-наслідковий звязок між спричиненням тілесних ушкоджень та наслідками, суд вважає неспроможними, оскільки ОСОБА_1 згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав належних доказів як їх фактичного придбання, так і того, що вони придбавалися за рекомендацією лікарів.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 150000 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення в сумі 2500 грн., виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності та з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Як вказував у позові ОСОБА_1 йому спричинено шкоду у виді фізичних та моральних страждань, він на тривалий час був позбавлений нормального ритму життя, а сімя позбавлена отримання доходу, який своєю працею приносив тільки позивач. На протязі тривалого часу в нього часто боліла голова, рука, він не міг довгий час працювати, очі були заплилими від побоїв тиждень так, що він не бачив нічого попереду себе. Він не міг нормально вживати їжу, дивитися телевізор, читати книжки.

Разом з тим, суд приймає до уваги встановлені у кримінальному провадженні такі обставини: «доводи потерпілого ОСОБА_1 у тій частині , що він не був у стані алкогольного сп'яніння та не лаявся нецензурно під час конфлікту і що він не знає причину його побиття такими, що спростовані показаннями обвинуваченого, підтверджених показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 До того ж він сам і його мати - свідок ОСОБА_8 підтвердили у суді наявність напередодні конфлікту між ним та обвинуваченим щодо справляння потерпілим природніх потреб у помешканні ОСОБА_3, а факт вживання ним алкогольних напоїв та знаходження у стані алкогольного сп'яніння підтверджений не лише його показаннями та показаннями свідків, а також і медичними документами, де у нього вказана інтоксикація внаслідок вживання алкоголю». З епікризу (арк.с.3) слідує, що коли ОСОБА_1 перебував у лікарні з 15.03.2014 року з діагнозом:струс головного мозку, забій голови, ссадна кістей рук, супутній діагноз алкогольна інтоксикація. Тобто, лікування потерпілого було призначено з урахуванням супутнього діагнозу. Згідно висновку експерта № 187, на яке йде посилання у вироку суду, час знаходження на лікуванні при дачі висновку не враховувався у зв'язку із відмовою ОСОБА_1 від консультації невролога і нейрохірурга ДОКТМО для уточнення діагнозу, а так само встановленим у нього діагнозом вегето-судинна дістонія. Крім того, позивач не надав належних доказів тому, що вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення призвело до втрати ним роботи, професійної здатності, втрати засобів для існування його та сімї.

Отже, враховуючи характер правопорушення, тяжкість ушкоджень, спричинених позивачу, тривалість лікування, ступінь вини відповідача, поведінку позивача напередодні конфлікту, який як встановлено кримінальним провадженням спровокував дії ОСОБА_3, який був ображений на позивача за те, що останній справив природні потреби у помешканні ОСОБА_3, а також виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, суд вважає, що підлягає відшкодуванню на користь позивача моральна шкода в сумі 2500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. З ст. 80 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збюору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З урахуванням вищевказаного, підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь позивача в сумі 124,80 грн., оскільки позов задоволено частково, та на користь держави в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 1166 ЦК України Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009 p., Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення відмовити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, матеріальну шкоду в сумі 2307,13 грн. , моральну шкоду в сумі 2500 грн., судовий збір в сумі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено в судовому засіданні 13.07.2015 року. Повне рішення оформлено та підписано суддею 15.07.2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В.Шевченко