Справа № 755/4732/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 мотивуючи тим, що з 08 жовтня 1994 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, різним світоглядом, діаметрально протилежними поглядами на шлюб та сім'ю, що призвело до втрати любові та поваги один до одного, ці обставини перешкоджають подальшому існуванню подружжя, як повноцінного союзу жінки та чоловіка, подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що шлюб існує формально, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. (а.с. 2-3)

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала проти надання строку на примирення заперечувала.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала, просила розірвати шлюб, пояснила, що з 08 жовтня 1994 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, різним світоглядом, діаметрально протилежними поглядами на шлюб та сім'ю, що призвело до втрати любові та поваги один до одного, ці обставини перешкоджають подальшому існуванню подружжя, як повноцінного союзу жінки та чоловіка, з лютого 2015 року подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають обопільне бажання розірвати шлюб, оскільки відновлювати сімейно-шлюбні стосунки наміру не мають, крім того наголосила, що позивач категорично заперечує щодо надання сторонам строку на примирення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав проти надання строку на примирення заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнала, просила розірвати шлюб, пояснила, що з 08 жовтня 1994 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Представник відповідача підтвердив, що з лютого 2015 року сімейно-шлюбні відносини подружжя не підтримують, проживають окремо, представник вказує на те, що відповідач заперечує щодо надання судом строку для примирення та наполягає на розірванні шлюбу, оскільки відновлювати сімейно-шлюбні стосунки подружжя наміру не мають.

Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст.55 Сімейного кодексу України).

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами та поясненнями сторін по справі, які надавались в судовому засіданні, з 08 жовтня 1994 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, з лютого 2015 року сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають, висловлюють обопільне бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов, не заперечував факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, тому у відповідності до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки з лютого 2015 року сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 24, 55, 56, 69, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 58, 60, 61, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Уладівською сільською радою Літинського району 08 жовтня 1994 року (актовий запис №28) - розірвати.

Після розірвання шлюбу дружині залишити прізвище "ОСОБА_1", прізвище чоловіка залишити "ОСОБА_2".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я