Номер провадження: 22-ц/785/7206/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про тимчасову заборону боржнику виїзду за межі України за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2015 року -

встановила:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, звернувся з поданням в якому вказує, що громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (керівник ТОВ «Союз-Нафтопродукт») є боржником відповідно до судових наказів: №5017/244/2012 від 11 червня 2012 року; №916/1824/14 від 18 липня 2014 року; №916/1823/14 від 01 серпня 2014 року; №916/1825/14 від 11 серпня 2014 року, виданих Господарським судом Одеської області про стягнення на користь Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, та АТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості в загальному розмірі 472 373 грн. 56 коп.

З метою виконання судових рішень просив винести ухвалу про заборону вказаній особі виїздити за межі України до повного погашення боргового зобов'язання.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2015 року, подання державного виконавця задоволено. До повного погашення боргового зобов'язання за судовими наказами №5017/244/2012 від 11 червня 2012 року; №916/1824/14 від 18 липня 2014 року; №916/1823/14 від 01 серпня 2014 року; №916/1825/14 від 11 серпня 2014 року, виданих Господарським судом Одеської області, тимчасово обмежено виїзд за межі України громадянину України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій з посиланням на порушення норм матеріального та матеріального права просить на ухвалу скасувати і ухвалити нову якою відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Оцінуючи доводи апеляційної скарги з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Задовольняючи подання відділу державної виконавчої служби про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, суд першої інстанції не навів жодного аргументу та керувався лише ст. 210 ЦПК України (зміст ухвали суду), обмежившись цитуванням ст. 377-1 ЦПК України та пункту 23 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України».

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду за кордон і вїзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в разі якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобовязань.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником за виконавчими документами є ТОВ «Союз-Нафтопродукт» (а.с.2,3,4,5), а не керівник ОСОБА_2, крім того матеріали справи не містять підтвердження, що на момент звернення з поданням до суду, ОСОБА_2 був керівником підприємства боржника.

В матеріалах справи відсутній жодний доказ ухилення керівника ТОВ «Союз-Нафтопродукт» від виконання судових рішень.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виходячи з сенсу словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите законодавцем у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки це не буде доведено. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань. Стаття 377-1 ЦПК України, в порядку якої звернувся державний виконавець, регламентує процедуру введення судом тимчасового обмеження у виїзді за кордон при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб). Вказана можливість є виключним засобом реагування на факт ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки відповідно до ст. 16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 року, кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом № 11, які у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04.11.1950 року» від 17.07.1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

Однак, будь-яких доказів ухилення керівника ТОВ «Союз-Нафтопродукт» не надав державний виконавець не надав та суд їх не встановив.

Таким чином судова колегія вважає, що питання про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_2 вирішено судом в супереч нормам процесуального права з порушенням порядку, встановленого для його вирішення й це є підставою для скасування постановленої у справі ухвали за вимогами п. 3 ст. 312 ЦПК України з передачею на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 377-1 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2015 року скасувати, питання про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_2, передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді О.В.Оверіна

ОСОБА_4