У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України», третя особа - Андронов Олександр Миколайович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Сумської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом до державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України» (далі - ДВНЗ «Українська академія банківської справи Національного банку України»), третя особа - Андронов О.М., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи вимоги тим, що з 03 березня 2009 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, перед звільненням обіймав посаду провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління.

13 листопада 2014 року позивача було попереджено про вивільнення з роботи у зв'язку з скороченням посади та у зв'язку з наступним вивільненням йому пропонували вакантні посади: прибиральник територій, прибиральник господарських приміщень з посадовим окладом 1218 грн, а також пропонувалась посада сторожа з окладом 1218 грн та провідного фахівця на 0,25 ставки з посадовим окладом 350 грн. Позивач не погодився на переведення на вищезгадані посади і 14 січня 2015 року наказом №10-к ОСОБА_4 було звільнено зв'язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач зазначає, що його звільнення є незаконним, оскільки при вивільненні адміністрацією відповідача не дотримано порядку звільнення, передбаченого ч. 1 ст. 40 КЗпП України, не враховане його переважне право залишення на роботі, оскільки він, як працівник з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, має вищу освіту, досвід роботи, проходив курси підвищення кваліфікації, крім того, попередження про вивільнення підписано не уповноваженою особою. Просив суд визнати його звільнення незаконним, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також у зв'язку з перенесеними нервовими хвилюваннями, порушенням життєвого устрою, пов'язаного із звільненням, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 4 000 грн, й витрати пов'язані з правовою допомогою.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з посади провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління ДВНЗ «Українська академія банківської справи Національного банку України», з 14 січня 2015 року.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління ДВНЗ «Українська академія банківської справи Національного банку України», з 14 січня 2015 року.

Стягнуто з ДВНЗ «Українська академія банківської справи Національного банку України» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 січня 2015 року по 28 травня 2015 року розміром 72 658,8 грн, моральну шкоду розміром 2 000 грн, витрати за правову допомогу розміром 7 364,00 грн.

В решті вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_4 на посаді провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України», з 14 січня 2015 року та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 21 797,64 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 19 серпня 2015 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, звернувся із касаційної скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Судами встановлено, що з 03 березня 2009 року ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ДВНЗ «Українська академія банківської справи Національного банку України», та перед звільненням обіймав посаду провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління.

Зазначений відділ складався з п'яти штатних одиниць, а саме: начальник відділу, провідний інженер, провідний фахівець, провідний економіст та фахівець.

Постановою Правління Національного банку України №683 від 29 жовтня 2014 року скорочено чисельність працівників ДВНЗ «Української академії банківської справи Національного банку України», на 72,5 одиниць та у зв'язку з цим затверджено граничну чисельність працівників в кількості 516 одиниць та нову структуру академії.

У затвердженій структурі відділ капітального будівництва та технічного нагляду, як і саме господарське управління, не передбачені.

На виконання зазначеної постанови НБ України в.о. ректора ЛєоновимС.В. видано наказ №265-к від 30 жовтня 2014 року про скорочення штатних посад в академії, в тому числі і всіх посад відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління, доручено начальнику відділу кадрів вручити працівникам, посади яких підлягають скороченню, персональні попередження про вивільнення не пізніше ніж за два місяці до майбутнього вивільнення.

Наказом №263-к від 30 жовтня 2014 року в.о. ректора затверджено штатний розпис ДВНЗ «Українська академія банківської справи Національного банку України» із граничною чисельністю працівників в кількості 516 одиниць і введено його в дію з цього ж дня.

13 листопада 2014 року ОСОБА_4 було попереджено про вивільнення з роботи у зв'язку зі скороченням посади та запропоновано йому вакантні посади: прибиральника територій, прибиральника господарських приміщень, сторожа з посадовими окладами у розмірі 1218 грн, а також провідного фахівця на 0,25 ставки з посадовим окладом у розмірі 350 грн, але позивач від запропонованих посад відмовився.

Пунктом 1 наказу №10-к від 14 січня 2015 року в.о. ректора ДВНЗ «Українська академія банківської справи Національного банку України» Андронова О.М. звільнено ОСОБА_4, провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду, з посади 14 січня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку за 10 календарних днів та середньомісячної вихідної допомоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи із того, що керівництвом ДВНЗ «Українська академія банківської справи Національного банку України» належним чином виконано вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивача, оскільки останньому запропоновано інші вакантні посади наявні в академії, від яких ОСОБА_4 відмовився. Підстави для переважного права залишення на роботі у позивача також відсутні.

Посилання заявника на те, що попередження про вивільнення ОСОБА_4 від 13 листопада 2014 року видано та підписано не уповноваженою на те особою не спростовує висновків апеляційного суду з огляду на положення ст. 49-2 КЗпП України.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Такі висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 19 серпня 2015 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова В.О. Кузнєцов М.І. Наумчук