Справа № 727/8432/15-ц
Провадження № 2/727/2473/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обмеженою відповідальністю «Будинок торгівлі «Рязань» про стягнення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 обмеженою відповідальністю «Будинок торгівлі «Рязань» про стягнення грошових коштів за договором позики. Мотивує заявлені вимоги тим, що 22 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Будинок торгівлі «Рязань» було укладено договір позики, у відповідності до вимог якого (п. 1.1) визначено, що Позикодавець (тобто він) надає Позичальнику (ТОВ «Будинок торгівлі «Рязань») грошові кошти у сумі 80000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. в обмін на зобовязання останнього по поверненню позики в обумовлені договором терміни, на умовах строковості, зворотності. Зазначає, що на виконання взятих зобовязань, він 23 грудня 2014 року надав ТОВ «Будинок торгівлі «Рязань» грошові кошти у розмірі 80000 грн. та цьому передувало укладення між ним і відповідачем угоди № 1 про внесення змін до договору позики від 22.12.2014 року яку фактично було викладено в новій редакції (п.1.1) Розділу 1 «Предмет договору», а саме: «відповідно до умов позикодавець надає позичальнику грошові кошти у сумі 20.180.000 (двадцять мільйонів сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню позики в обумовлені договором терміни на умовах строковості, зворотності та інших умов, викладених в договорі»; при цьому, звертає увагу на те, що згідно зазначеної угоди, зміни були внесені до п. 2.1. договору позики, зокрема, змінено строк повернення позики та зазначено, що позика надається на строк до 14 березня 2016 року включно. Посилається в обґрунтування заявлених вимог на те, що у відповідності до угоди № 2 від 12 жовтня 2015 року за договору позики від 22.12.2014 року позикодавець і позичальник, керуючись п.п. 9.1.1. п. 9.1. розділу 9 договору позики від 22.12. 2014 року прийшли до згоди - розірвати цей договір та угоду № 1 про внесення змін до договору позики від "23" грудня 2014 року та відповідно, угодою № 2 він з відповідачем визначили порядок і строки виконання взятих зобовязань, а саме: позичальник - перераховує суму коштів визначену договором позики від 22.12.2014 року та угодою № 1 про внесення змін до договору позики від 23.12.2014 року на рахунок позикодавця у розмірі - 20.180.000 (двадцять мільйонів сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. в строк не пізніше як протягом двох календарних днів, з моменту підписання Угоди, тобто до 14 жовтня 2015 року включно, однак, незважаючи на це, звертає увагу, що станом на момент звернення в суд з позовом, зобовязання в частині повернення коштів відповідачем не виконано, а тому, просить заявлені ним вимоги задовольнити.

Відповідно до ухвали суду від 20.11. 2015 року позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 обмеженою відповідальністю «Будинок торгівлі «Рязань» на користь позивача штрафу в розмірі 10.089.965 грн. 60 коп. залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, будучи повідомленим про день і час розгляду справи в установленому порядку, захист своїх інтересів в суді доручила представнику ОСОБА_4 який у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, в подальшому останній в засідання не з»явився, надавши письмову заяву про розгляд справи в його відсутність і у відсутність його довірителя.

Відповідач, представник ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Будинок торгівлі Рязань», за довіреністю ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день і час розгляду справи в установленому порядку, суду останнім надано письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій не заперечував проти залишення частини заявлених вимог без розгляду, в іншій частині про стягнення суми позики у розмірі 20.180.000 грн. не заперечував.

Вивчивши і розглянувши матеріали справи, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених позовних вимог, із врахуванням позиції відносно позову, як зі сторони представника позивача, так і представника відповідача, суд приходить до наступних висновків.

Відносно заявлених позивачем позовних вимог судом установлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом, належними доказами по справі, установлено, що 22 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Будинок торгівлі Рязань» було укладено договір позики, згідно умов якого передбачили (п.1.1), що Позикодавець (тобто ОСОБА_2В.) надав Позичальнику (ТОВ «Будинок торгівлі «Рязань») грошові кошти у сумі 80.000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. в обмін на зобовязання ТОВ «Будинок торгівлі «Рязань» по поверненню позики в обумовлені договором терміни, на умовах строковості, зворотності, тобто договором чітко визначені умови надання позики (розділ2), порядок розрахунків (розділ 3), а також (розділ 4) дострокове погашення заборгованості та відповідальність сторін (розділ 7) за невиконання взятих сторонами умов договору (а.с. 11-12). Наступного дня, сторонами Позикодавцем ОСОБА_2 та ТОВ «Будинок торгівлі «Рязань (Позичальником) було укладено угоду № 1 про внесення змін до Договору від 22.12. 2014 року, зокрема в якій сторонами обумовлено було фактично викладено в новій редакції (п.1.1) Розділ 1 «Предмет договору», а саме: «відповідно до умов позикодавець надає позичальнику грошові кошти у сумі 20.180.000 (двадцять мільйонів сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню позики в обумовлені договором терміни на умовах строковості, зворотності та інших умов, викладених в договорі»; при цьому, згідно зазначеної угоди, зміни були внесені і до п. 2.1. договору позики, зокрема, змінено строк повернення позики та зазначено, що позика надається на строк до 14 березня 2016 року включно (а.с. 13).

У відповідності до угоди № 2 від 12 жовтня 2015 року (а.с. 17) за договору позики від 22.12.2014 року позикодавець і позичальник, керуючись п.п. 9.1.1. п. 9.1. розділу 9 договору позики від 22.12. 2014 року прийшли до згоди - розірвати цей договір та угоду № 1 про внесення змін до договору позики від "23" грудня 2014 року та відповідно, угодою № 2 він з відповідачем визначили порядок і строки виконання взятих зобовязань, а саме: позичальник - перераховує суму коштів визначену договором позики від 22.12.2014 року та угодою № 1 про внесення змін до договору позики від 23.12.2014 року на рахунок позикодавця у розмірі - 20.180.000 (двадцять мільйонів сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. в строк не пізніше як протягом двох календарних днів, з моменту підписання Угоди, тобто до 14 жовтня 2015 року включно. Факт передачі грошових коштів підтверджується дослідженими квитанціями та платіжним дорученням № 1 (а.с. 14, 15). Сума коштів за договором позики вносилися відповідачем, однак сума 20.180.000 (двадцять мільйонів сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. не повернута, про що свідчить відповідний розрахунок (а.с. 16).

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, судом встановлено, що позивач довела, і це встановлено судом, а також не заперечується і представником відповідача, наявність заборгованості за договором позики (із внесеними змінами за угодою № 1, угодо № 2). Представником відповідача не зазначено об»єктивних належних і допустимих доказів відносно порушення виконання договірних зобов»язань ТОВ «Будинок торгівлі «Рязань».

Законодавцем ж визначено, що договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо субєктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог стст.5760 ЦПК України.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договорами позики від 22.12. 2014 року а.с. 11 (з внесеними змінами за угодою № 1 від 23.12. 2014 року а.с. 13 і відповідно угодою № 2 від 12.10.2015 року а.с. 17, а саме не повернення у визначений строк суми позики призвели до виникнення у відповідача заборгованості в розмірі 20.180.000 (двадцять мільйонів сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.

Судові витрати, в силу ст.88 ЦПК України покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 60, 88, 197, 198, 208, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 526, 533, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обмеженою відповідальністю «Будинок торгівлі «Рязань» про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 обмеженою відповідальністю «Будинок торгівлі «Рязань» (юридична адреса м. Чернівці вул.. Червоноармійська (ОСОБА_6), 56; , в особі керуючого санацією ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2, 24.06. ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт № КР022792 виданого Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області 23.01.1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 суму боргу за договором позики від 22.12. 2014 року а.с. 11 (з внесеними змінами за угодою № 1 від 23.12. 2014 року і відповідно угодою № 2 від 12.10.2015 року в загальному розмірі - 20.180.000 (двадцять мільйонів сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через суд першої інстанції шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги, а особами які не були присутні при проголошенні рішення, в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Слободян Г.М.