Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій», яке діє через представника Сурника Сергія Миколайовича, на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» (далі - ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій») 23 431,89 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 99 814,02 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку, 14 129,42 грн індексу інфляції та 10 тис. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Також просив стягнути з відповідача судові витрати за правову допомогу.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 21 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» на користь ОСОБА_6 заборгованість із заробітної плати у розмірі 22 423,55 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 54 864,66 грн, індексацію заробітної плати у розмірі 6 523,10 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті та 1 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати у розмірі 22 423,55 грн, а у задоволенні решти вимог відмовити.

Оскільки судові рішення в частині стягнення заборгованість із заробітної плати у розмірі 22 423,55 грн не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 15 січня 2015 року ОСОБА_6 було звільнено за власним бажанням з посади інженера-механіка ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій».

На момент звільнення заборгованість ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» перед позивачем станом на кінець січня 2015 року становила 25 423,55 грн, що підтверджується розрахунковим листом ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» за січень 2015 року.

02 лютого 2015 року позивачеві було сплачено 2 тис. грн, а 06 березня 2015 року - 1 тис. грн., що підтверджується розрахунковими листами ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» за лютий-березень 2015 року.

Решта заборгованості відповідачем не сплачена і її розмір станом на момент розгляду справи становить 22 423,55 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що з вини відповідача позивачу своєчасно не було виплачено заробітну плату, а тому позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Згідно з ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Вказаний висновок, висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року в справі № 2159цс15.

Переглядаючи справу, апеляційний суд не звернув уваги та не дав належної оцінки наданим відповідачем доказам на підтвердження відсутності його вини у затримці виплати заробітної плати, а саме: сертифікати Торгово-промислової палати України від 23 вересня 2014 року №№ 601, 602 відповідно до яких засвідчено настання для ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» з 20 червня 2014 року обставин непереборної сили.

Таким чином, ухвала апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексації заробітної плати та моральної шкоди не може бути визнана законною і обґрунтованою, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 жовтня 2015 року в частині позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексації заробітної плати та моральної шкоди скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийГ.В. Юровська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана