Провадження № 2/750/3716/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого - судді Коверзнева В. О.,

за участю: секретаря судового засідання - Мачачі І. П., представника позивача - адвоката Слісаря А. В., представника відповідача - адвоката Бабинця С. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

03.11.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. Посилаючись на набуття майна під час шлюбу позивач просила:

визнати спільним майном подружжя автомобіль «Сітроен Берлінго», реєстраційний номер НОМЕР_1, а також грошові кошти, що знаходяться на депозитних рахунках позивача, відкритих в публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» в сумі 15000.41 дол. США та публічному акціонерному товаристві «Укрінбанк» в сумі 11604.48 дол. США і 60000 грн;

визнати за позивачем і відповідачем право власності на ? частину автомобіля «Сітроен Берлінго», реєстраційний номер НОМЕР_1, за кожним;

стягнути з відповідача на її користь ? частину грошових кошті, а саме - 13302.44 дол. США та 30000 грн;

У судовому засідання представник позивача заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача позов не визнав. Стверджує, що спірне майно є особистим майном його довірителя, яке було ним набуто внаслідок здійснення підприємницької діяльності, ще до реєстрації шлюбу з позивачем, а тому не підлягає поділу.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

З 07.12.2011 року сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.08.2014 року, що набрало законної сили 26.08.2014 року (а. с. 7). Спільних дітей сторони не мають.

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно частини першої статті 57 Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як убачається з матеріалів справи (а. с. 42-46), станом на день реєстрації шлюбу з позивачем відповідач мав три депозитні рахунки, відкриті в публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», на яких зберігалися 35000 дол. США, 5000 дол. США та 10000 дол. США, а всього 50000 дол. США. В силу вищевикладеного, вказані грошові кошти належали відповідачеві на праві особистої приватної власності. З цих коштів 15000 дол. США до цього часу зберігаються на двох депозитних рахунках в цієї ж банківській установі.

У травні 2013 року відповідачем покладено на два депозитні рахунки, відкриті в публічному акціонерному товаристві «Укрінбанк», грошові кошти в сумі 10000 грн та 40000 грн, а всього 50000 грн, що за офіційний курсом НБУ на той час складало орієнтовно 6250 дол. США (а. с. 55).

01.04.2014 року відповідачем було придбано автомобіль «Сітроен Берлінго», реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 209000 грн (а. с. 36-39), що за офіційним курсом НБУ на день здійснення покупки складало 19000 дол. США.

Таким чином, станом на 01.04.2014 року на чотирьох депозитних рахунках відповідача, відкритих у двох банківських установах, усього зберігалося 21250 дол. США /15000 дол. США + 6250 дол. США (еквівалент 50000 грн)/. З урахуванням вартості спірного автомобіля (19000 дол. США) загальна вартість належного відповідачу майна складала 40250 дол. США /21250 + 19000/, що не перевищувало загальну суму грошових коштів, які відповідач мав на праві особистої приватної власності до шлюбу з відповідачем. З квітня 2014 року і до розірвання шлюбу з відповідачем, на двох депозитних рахунках відповідача, відкритих в публічному акціонерному товаристві "Укрінбанк", зберігалося 71600 грн /60000 + 11600/, що також не перевищувало загальну суму грошових коштів, які відповідач мав на праві особистої приватної власності до реєстрації шлюбу з відповідачем.

У постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року по справі № 6-38цс15 сформульовано правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

За приписом частини першої статті 3607 ЦПК України вказана правова позиція Верховного Суду України підлягає застосуванню усіма загальними судами України.

Частиною першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України на кожну сторону покладено обов'язок доведення в суді тих обставин, на які вона посилається на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що позивачем не спростовано доводи відповідача і надані ним докази, та не пред'явлено належних доказів на підтвердження її участі в придбанні автомобіля «Сітроен Берлінго», реєстраційний номер НОМЕР_1, за рахунок спільних коштів або спільної праці, а належність відповідачу на праві особистої приватної власності грошових коштів на депозитних рахунках у банківських установах взагалі є беззаперечним фактом.

Додані позивачем до справи копії заяв про застосування спрощеної системи оподаткування не доказують факт її матеріальної участі в придбанні спірного автомобіля і формуванні депозитних вкладів, тому як в цих документах вказано валовий оборот коштів за звітний період, а не отриманий позивачем прибуток в чистому вигляді (а. с. 56-64).

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення цього позову.

Керуючись статтями 10, 208, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя В. О. Коверзнев