Справа № 128/2106/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 року

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі Ільченко Ю.В., за участю - представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області позовну заяву ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Некрасівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свій позов позивач мотивував тим, що 02 жовтня 1997 року помер його батько ОСОБА_3 в м. Вінниці, після смерті якого відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 3,71 га та майнового паю в загальному пайовому фонді підприємства.

Вказує, що він після смерті батька , почав виготовляти сертифікат на право на земельну частку ( пай) , який у березні 2000 року виготовив, але в подальшому не зміг отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування, так як не було коштів, а згодом його дружина захворіла , що потребувало також додаткових коштів. Тому вважає, що він , пропустив шести місячний строк для подачі заяви на прийняття спадщини з поважних причин. З посилкою на ч.3 ст.1272 ЦК України, просить визнати пропущення ним строку для прийняття спадщини з поважних причин та визначити додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_2 у судове засіданні не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, суду пояснила, що позивач пропустив з поважних причин шести місячний строк , так як сам хворів, а також хворіла його дружина , що потребувало значних коштів на лікування. Просить задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засіданні не зявився, надав суду заяву в якій просив суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Згідно до ч.4 ст.176 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає , що визнання відповідачем даного позову суперечить закону, тому відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований та такий , що підлягає відмові у задоволені виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, помер 02 жовтня 1997 року, як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-АМ №074984, видане 25 червня 2007 року виконкомом Некрасівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.3).

Позивач ОСОБА_2. є сином померлого ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР № 144939 (а.с. 4).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 3,71 га та майнового паю в загальному пайовому фонді підприємства, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серія В Н №0479385 виданого 14 березня 2000 року (а.с. 5).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до п.23 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 , свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно розяснень, викладених в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ).

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави.

Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Особи, які мали право на обовязкову частку в спадщині на підставі ст. 535 ЦК УРСР, у тому числі й утриманці померлого, проте не здійснили дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР), можуть звернутися з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (ст. 550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК УРСР , строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

З відповіді нотаріуса від 26.08.2015р , вбачається, що з Спадкового реєстру спадкова справа № 223/1999 щодо майна померлого 02 жовтня ОСОБА_3 передана на зберігання до Державного нотаріального архіву Вінницької області. Свідоцтво про право на спадщину видане 08.06.1999 року.

Таким чином ,судом встановлено, що батько позивача помер 02.10.1997 році, після смерті якого відкрилася спадщина та видано свідоцтва про право на спадщину від 08.06.1999 року.

Тому, в межах заявлених повних вимог позивача, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені заявленого ним у порядку ч.3 ст.1272 ЦК України, позову про визначення додаткового строку в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, так як при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

В свою чергу в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норму ЦК 2003 року ( ч.3 ст.1272 ЦК України), що є безпідставним.

Керуючись ст.549 ЦК УРСР, п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, ст.16 ЦК України ст. ст. 59,60, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_2 до Некрасівської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення суду виготовлено 10 листопада 2015 року.

Суддя: