РІШЕННЯ

Іменем України

11.12.2015 року Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Козюренка Р.С.

при секретарі - Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 з участю третіх осіб Інспекції ДАБК у Львівській області, Львівського міської ради та ОСОБА_2 про демонтаж самовільно влаштованого металевого гаража, суд

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить постановити рішення, яким зобовязати відповідача, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 за власні кошти демонтувати самовільно встановленого цегляного гаража на прибудинковій території будинку №13 по вул. Кн.Ольги у м. Львові та впорядкувати прибудинкову територію. Свій позов мотивує тим, що відповідач по справі самовільно встановив цегляний гараж на прибудинковій території. Франківською районною адміністрацією прийнято розпорядження від 12.03.2011 року №114 «Про знесення самочинних гаражів на вул. Кн.Ольги, 11 та 13» та зобовязано ОСОБА_1 у місячний термін за власні кошти демонтувати самовільно влаштований цегляний гараж. Однак відповідач добровільно виконати розпорядження Франківської районної адміністрації відмовляється, на попередження не реагує. Просить позов задоволити.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити та у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та треті особи в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого представник позивача не заперечив.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 1.4.6 рішення Львівської міської ради № 406 від 06.05.2005 року «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові» влаштування (встановлення) малих архітектурних форм, елементів благоустрою без дозволу виконавчого органу міської ради, або без належно затвердженої проектної документації, або з істотним відхиленням від проекту, є однією з ознак та класифікацій самочинного будівництва.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Крім того, згідно із вимогами ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила будівництво, або за її рахунок.

Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження від 12.03.2011 року №114 «Про знесення самочинних гаражів на вул. Кн.Ольги, 11 та 13», яким у п.6 зобовязано ОСОБА_1 у місячний термін за власні кошти демонтувати самовільно влаштований цегляний гараж.

Таке розпорядження в частині зобовязання ОСОБА_1 демонтувати самовільно влаштований цегляний гараж визнано протиправним та скасованою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 року.

В силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Відтак, суд приходить до висновку, що обставини викладені у позові на підтвердження позовних вимог, спростовані постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 року.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відтак враховуючи, що розпорядження Франківської РА ЛМР від 12.03.2011 року №114 «Про знесення самочинних гаражів на вул. Кн.Ольги, 11 та 13» в частині зобовязання відповідача демонтувати металевий гараж скасовано, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

З наведених міркувань та керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212, 215, 218, 224-225 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 з участю третіх осіб Інспекції ДАБК у Львівській області, Львівського міської ради та ОСОБА_2 про демонтаж самовільно влаштованого металевого гаража - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

На заочне рішення суду може бути подано відповідачем заяву про його перегляд судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Козюренко Р.С.