АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Мараєва Н.Є
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9.12.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Святошинського райнного суду м. Києва від 13 липня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,

3-особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у м. Києві

про позбавлення батьківських прав

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у м. Києві про позбавлення батьківських прав.

Так, ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 2001 р.н.; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 2.12.2003 р., мають сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 (а.с.6), та який згідно посвідчення від 23.08.2006 р. серії НОМЕР_2 є інвалідом (а.с.12).

Згідно листа від 23.02.2015 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на обліку в КНП ЦПМСД № 1 Дніпровського району, який час від часу хворіє на распіраторні захворювання, кожен рік оздоровлюється в санаторіях матері та дитини. Догляд за дитиною виконує мати. За станом здоров'я дитина являється інвалідом з дитинства і знаходиться на обліку у психоневролога.

Згідно довідки форми № 3 від 30.01.2015 року за № 325 виданої КП «КД Дніпровського району м. Києва» ЖРЕО № 409 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи, позивачку та її сина ОСОБА_3 (а.с. 7).

Відповідач не проживає з колишньою дружиною та сином, що підтверджується актом від 12.12.2014 р. (а.с.13) та не заперечується сторонами.

Згідно довідки про отримання (недоотримання) допомоги № 2273 від 26.05.2015 р., виданої УПСЗН Дніпровської РДА в м. Києві вбачається, що позивачка ОСОБА_2 перебуває на обліку УПСЗН Дніпровської РДА в м. Києві та їй призначено соціальну допомогу на дитину-інваліда - ОСОБА_3, на термін з 21.06.2010 р. по 28.09.2019 р. в розмірі 664,30 грн. та надбавки на догляд в розмірі 643,00 грн.

Згідно довідки Спеціальної загальноосвітньої школи "Надія" вбачається, що ОСОБА_3 навчається у третьому класі вказаної спеціальної загальноосвітньої школи за програмою для дітей з помірною розумовою відсталісттю в індивідуальній формі за індивідуальним навчальним планом (а.с. 19).

Також, з 01.07.2009 р. по 10.07.2009 р. дитина пройшла курс дельфінотерапії, про що позивачкою надано відповідну довідку (а.с. 85).

З матеріалів справи також вбачається, що між сторонами було укладено договір від 21.09.2007 р. з приводу спілкування батька з дитиною та про припинення права на аліменти на дитину у зв»язку з передачею права власності на нерухоме майно, зокрема, передачу відповідачем позивачу прав на ј ч. квартири АДРЕСА_1 в рахунок оплати аліментів (а.с.8, 15).

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що договір на участь батька у спілкуванні з сином не виконується відповідачем, що з 2009 р. він із сином не спілкується; не виконує покладені на нього батьківські обов»язки, зокрема не займається вихованням сина, не цікавиться його життям, здоров»ям, розвитком, не дивлячись на те, що дитина має певні вади такого, а тому, гостро потребує особливої опіки та уваги батьків; що відповідач матеріально не допомагає, оскільки, вважає, що не має цього робити, бо він віддав 1/4 своєї частки квартири в рахунок аліментів на утримання сина, тоді як позивачка за станом здоров»я сина не має можливості працювати, отримує лише незначну державну соціальну допомогу; що розвитком та вихованням дитини займається одна позивачка, а їй в цьому допомагає її мати.

Аналогічні доводи були викладені позивачкою і в обгрунтування свого позову.

До того ж вона, обґрунтовуючи позов зазначала, що у неї є занепокоєння з приводу того, що всі дії по відношенню до лікування дитини їй необхідно вчиняти тільки за згодою батька, який відразу після розлучення з нею на контакт із дитиною не виходить, сином не цікавиться, її розвитком не займається, має іншу сім»ю.

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач та його представник посилалися на те, що відповідач від сина не відмовляється, що він дійсно не може спілкуватися з сином через складні стосунки з позивачкою, але все про нього знає через свою матір, цікавиться його життям, розвитком та передає подарунки; зазначав, що бажає долучитися до виховання сина.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач пояснив, що він був усунутий позивачкою від виховання сина шляхом заборони його зустрічей з сином, категоричного небажання позивачки інформувати його про стан здоров»я сина, залучати до вирішення важливих питань його лікування та навчання, всупереч умов укладеного сторонами договору від 21.09.2007 р. про спілкування батька з дитиною.

Також зазначав, що позивачкою свідомо створено конфліктні умови, за яких йому довелося робити вибір щодо можливості спілкування з сином, щоб не створювати зайві конфліктні неприязні стосунки з позивачкою та не створювати додаткового нервового навантаження на дитину, враховуючи його вік та стан здоров»я, небажання позивачки контактувати з ним; вважає, що така ситуація склалася через обмеження, які встановила позивачка.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками.

Тому, виходячи із змісту вищезазначених вимог закону, ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, достатніх належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків суду не надано.

Навпаки відповідач заперечує своє ухилення від виконання батьківських обов»язків стосовно сина ОСОБА_4, 2001р.н., та висловлює бажання брати участь у його вихованні, розвитку та лікуванні.

Будь яких достовірних доказів щодо негативного його впливу на дитину суду не надано.

Що стосується висновку органу опіки, то судова колегія вважає, що його зроблено без достатнього з»ясування всіх обставин, що він не достатньо обґрунтований та не мотивований, що він не відповідає обставинам справи та, в силу ст.212 ЦПК України, не має наперед встановленого значення.

Тому, судова колегія, вважає, що цей висновок не може бути покладено в основу рішення.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також враховуючи всі обставини та наявні докази у матеріалах справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що оскільки, судом не добуто належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, наявність конфліктних стосунків між сторонами, що відповідач працює та відсутність негативних характеристик, його бажання брати участь у вихованні дитини та виконувати свої батьківські обов»язки, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує своїх батьківських обов»язків, - судова колегія вважає, що з висновком суду про позбавлення його батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 погодитися не можна. Тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.07.2015 р. - скасувати і постановити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у м.Києві про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :