Справа 2-8717/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року суддя Солом'янський районний суд м. Києва Г.О. Козленко, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Солом'янського районного суду м. Києва знаходиться вказана вище цивільна справа.

В позовній заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 170 152,56 грн, з яких сума основного боргу у розмірі 119700 грн; три відсотки річних - 452,56 грн; моральна шкода - 35000 грн; витрати на правову допомогу 15000 грн та судовий збір - 1701,53 грн.

Ухвалою суду від 29.12.2015 відкрито провадження у зазначеній справі та призначено судове засідання.

22.12.2015 року представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: ? частину домоволодіння, загальною площею 447,7 кв.м., житловою площею 169, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши заяву та матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз'ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, правилами ст.152 ЦПК України визначений перелік видів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами та, виходячи з якого, за позовами майнового характеру арешт може бути накладений лише на індивідуально визначене майно або грошові кошти.

У заявленому клопотанні позивачем не зазначена та не визначена вартість майна, що підлягає арешту, що перешкоджає встановити співмірність заявлених позовних вимог та прийняти відповідне рішення щодо його повного або часткового задоволення, а також не викладені обставини щодо неплатоспроможності відповідача або неможливості виконання рішення в подальшому.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доводи позивача про забезпечення позову необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.151-153, 208-210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя - Г.О. Козленко