АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 411/6806/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/744/2393/К/15 ОСОБА_1
Категорія - 27 ( І ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобука В.І.

при секретарі: Масловій К.В.

за участю: представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та уточненою апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій щодо збільшення відсоткової ставки протизаконними (незаконними), договору кредиту недійсним, умов договору невідповідаючими законодавству, визнання недійсним договору в частині права банку збільшити відсоткову ставку в односторонньому порядку, вимог листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.02.2009 р. недійсними, відшкодування моральної шкоди, стягнення різниці між коштами фактично сплаченими після підвищення відсоткової ставки та тими, що підлягали сплаті за первісними умовами договору, визнання кредитного договору договором приєднання,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2012 року позивач звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовними вимогами про визнання дій Банку щодо збільшення відсоткової ставки протизаконними, а договору кредиту недійсним.

Після неодноразового уточнення позовних вимог, в останній їх редакції позивач просив визнати договір кредиту № КRНТАN 20150045 від 03 серпня 2007 року договором приєднання, визнати п. 2.3.1 договору кредиту недійсним, стягнути з відповідача різницю між коштами, фактично стягнутими після підвищення відсоткової ставки та такими, що підлягали сплаті за первісними умовами договору, а саме 75631 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він звертався до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання «протизаконним, недійсним підвищення відсоткової ставки з 1,34 % до 2,29 % в односторонньому порядку на місяць по договору кредиту від 03.08.2007 року

Рішенням від 01.09.2011 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу позов було задоволено частково, а рішенням від 01.11.2011 р. судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в позові було відмовлено в повному обсязі.

Стверджуючи, що рішення від 01.11.2011 р. апеляційного суду Дніпропетровської області є сфальсифікованим, вважає, що має право повторного звернення до суду першої інстанції.

Крім того в обґрунтування позову вказував, що лист банку про підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку позивач отримав після 09.01.2009 р., а саме 14.01.2009 р., при цьому кредит був наданий в гривнях, а не в іноземній валюті. Також, позивач не був своєчасно, протягом 7 днів, повідомлений про збільшення ще з 01.02.2008 р. відсоткової ставки.

Позивач вважає, що банк повинен був укладати додатковий договір кредиту для підвищення відсоткової ставки. Під тиском банку позивач погасив усю заборгованість, але просить вважати, що це не «мовчазна згода».

Крім цього, позивач вказував, що 03.08.2007 року він уклав угоду з ПАТ КБ «Приватбанк» про отримання споживчого кредиту на придбання автомобіля вартістю 54420 грн. в валюті України під 1,34% на місяць. Сума грошових коштів, яка повинна бути сплачена ним за результатами повернення коштів наданих йому в кредит та коштів сплачених ним за користування кредитом складає 75493 грн. 72 коп.

Не зважаючи на кризу в країні, та на те, що його родина перебувала в скрутному матеріальному становищі (дружині робили операцію по видаленню нирки, та на теперішній час вона є інвалідом III-ої групи), він своєчасно і в повному обсязі виконував свої зобов'язання перед банком.

14 січня 2009 р. він отримав листа від банку, в якому відповідач порушивши чинне законодавство, збільшив кредитну ставку до 2,29% на місяць (27,48% річних). Ця сума є дня нього занадто великою і він не погодився з нею. Таке рішення Банк мотивував тим, що в кредитному договорі є відповідний пункт.

Вважає, що таке рішення є незаконним та порушує його інтереси та права (у випадку підвищення процентної ставки сума щомісячного платежу зросла майже наполовину), а пункт 2.3.1. кредитного договору містить норму, що є явно не вигідною та дискримінаційною по відношенні до нього, як сторони договору.

Вважає також, що кредитний договір від 03.08.2007 року є договором приєднання. Оскільки під час підписання даного договору ним було звернено увагу менеджера, який готовив договір на деякі умови (у тому числі на право Банку збільшувати процентну ставку) із бажанням змінити їх. Проте менеджером було відмовлено у зміні умов Договору, оскільки такий договір було розроблено як стандартний для застосування на всій території України відділеннями ПриватБанку. На той час майже всі кредитні установи працювали на підставі стандартних типових кредитних договорів. Отже він фактично був позбавлений прав, які звичайно мав. Адже при інших звичайних умовах наприклад, якщо би він міг запропонувати свій варіант договору) він би зафіксував розмір платежів, для того щоб здійснювати фінансове планування своїх витрат. Якби була можливість відмовитися від цих умов та договору, то він би відмовився. Але підприємство - постачальник автомобілів працювало тільки із "ПриватБанком".

Враховуючи чисельні погрози працівників банку, щодо арешту та реалізації його майна та майна його родичів він був вимушений звернутись до іншого банку в якому він оформив кредит та був вимушений погасити кредит в «Приват Банку».

Таким чином, Договір укладався на 75493,00грн. (54 420,00грн. - тіло кредиту, 21073,00грн. - проценти за користування кредитом), а фактично під тиском з боку працівників банку він був вимушений сплатити 151125,00грн.

Тобто, 75631 грн. він був вимушений переплатити через незаконні дії відповідача.

На підставі викладених позовних вимог позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 жовтня 2015 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі та уточненій апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Судом при ухваленні рішення не було проаналізовано правову природу спірного кредитного договору та залишено поза увагою, що даний договір є несправедливим, так як всупереч принципу добросовісності, їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника-споживача кредитних послуг.

Судом при ухваленні рішення не враховано, що відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, дії по збільшенню процентної ставки за кредитним договором в односторонньому поряду є неправомірними.

Крім того, спірний кредитний договір не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку Банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, вся відповідальність покладена виключно на позивача, що є порушення прав споживача.

Також судом першої інстанції не враховано, що позивачем вже сплачено 200 % вартості наданого кредиту та він має сплатити ще таку саму суму.

Позивач вважає, що свої зобовязання за кредитним договором він виконав в повній мірі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2007 року між сторонами укладено кредитний договір № КRНТАN20150045 на отримання кредитних коштів у розмірі 75493,72 грн. на придбання автомобіля зі сплатою 1,34% на місяць на суму залишку.

Листом від 06.01.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив позивача про зміну відсоткової ставки за кредитним договором до 27,48% на рік з 01.02.2009 року та зазначив, що свою незгоду із зміненими умовами кредитування позивач може надати письмово до 20.01.2009 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивачем і його представниками не доведено порушення відповідачем будь-яких положень законодавства та відповідно прав позивача, що давало б фактичні та правові підстави для задоволення хоча б однієї з позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно підпункту 2.3.1 кредитного договору КRНТАN20150045 від 03.07.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (а.с.17-18), сторони домовилися, що за умовами договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у зв'язку із зміною кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні у разі настання будь-якої із обставин, передбачених підпунктом, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ).

При цьому, сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених договором, кредитор може збільшити розмір відсоткової ставки при дотриманні процедури, а саме: банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів до вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком можливо за згодою позичальника.

Таким чином, виходячи з вище зазначених норм матеріального права та умов кредитного договору КRНТАN20150045 від 03.07.2007 року, банк мав право підвищувати в односторонньому порядку відсоткову ставку.

Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.11.2011 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, тому, відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, не доказуються при розгляді даного позову.

Доводи апеляційної скарги та доповненої апеляційної скарги про те, що судом при ухваленні рішення не було проаналізовано правову природу спірного кредитного договору та залишено поза увагою, що даний договір є несправедливим, так як всупереч принципу добросовісності, їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника-споживача кредитних послуг колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 638 ЦК України кредитний договір між сторонами є укладеним, що підтверджується досягненням згоди з усіх істотних умов договору, а саме підписами представника Банку та ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при ухваленні рішення не враховано, що відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, дії по збільшенню процентної ставки за кредитним договором в односторонньому поряду є неправомірними не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду з огляду на наступне.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» Цивільний кодекс України було доповнено ст.1056-1, яка набула чинності з 10.01.2009 року, нормативним приписом якої внесена заборона на збільшення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором.

Кредитний договір КRНТАN20150045 від 03.07.2007 року був укладений до 10 січня 2009 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року № 661-УІ, яким було внесено зміни до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та доповнено Цивільний кодекс України статтею 1056-1, і в ньому сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку змінити відсоткову ставку, то це вже є домовленістю сторін. Якщо ж банком прийнято таке рішення до 10.01.2009 року, в даному випадку таке рішення прийнято 25.12.2008 року, а позичальник отримав повідомлення після цієї дати, то це є лише механізмом виконання цієї домовленості.

При цьому, відмова позичальника сплачувати відсотки за новою процентною ставкою свідчить про відсутність домовленості між сторонами та право банку відповідно до умов укладеного кредитного договору на дії, передбачені п.п. 2.3.3 кредитного договору.

На підставі викладеного, зважаючи на закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч.1 ст. 58), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до положень 1056-1 ЦК України ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» дійшов вірного висновку про незастосування до спірних правовідносин вказаних норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний кредитний договір не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку Банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, а вся відповідальність покладена виключно на позивача, що є порушення прав споживача колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки сторонами були досягнуті всі істотні умови договору, позивач погодився з ними засвідчивши це своїм підписом, а відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Крім того, кредитний договір, який підписаний сторонами, містить як права та обовязки позичальника, так права і обовязки Банку, порушень прав і обовязків з боку Банку не встановлено.

Також судом першої інстанції не враховано, що позивачем вже сплачено 200 % вартості наданого кредиту та він має сплатити ще таку саму суму також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки сума, сплачена позичальником передбачена умовами кредитного договору, а твердження того, що він має сплатити таку ж суму є безпідставним, оскільки не підтверджена належним чином.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач вважає, що свої зобовязання за кредитним договором він виконав в повній мірі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки питання про повне виконання зобовязання за кредитним договором КRНТАN20150045 від 03.07.2007 року не є предметом розгляду даного спору.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та уточнену апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: