АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5014/15 Справа № 201/6341/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ткаченко Н. В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М, Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо"

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2015 року по справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому посилався на те, що 22.12.2012 року у с. Василівка Дніпропетровської області відбулась ДТП за участю автомобілю "Аudi 80", д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, в результаті якої загинув ОСОБА_5 Між ТДВ "СК "Кредо" та власником даного автомобіля - ОСОБА_6 12.07.2012 року укладено договір №АВ7648596 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тітка загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 звернулася до ТДВ "СК "Кредо" 28.12.2012 року із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю її племіннику. На підставі складеного страхового акту № ОСГПО-534 від 19.06.2013 року їй виплачено (із урахуванням франшизи) страхове відшкодування в сумі 35 498,68 грн., що дорівнює розміру шкоди. Цю суму позивач просив стягнути із відповідача на підставі п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки останній перебував у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується довідкою ДАІ про ДТП від 22.12.2012 року.

Ухвалою Васильківського райсуду Дніпропетровської області від 30.05.2013 року встановлено вину відповідача у ДТП, а також те, що в момент ДТП він перебував в стані алкогольного сп'яніння. Вважав, що для виникнення права страховика на пред'явлення регресного позов не потрібен вирок суду у кримінальному провадженні, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, а достатньо лише довідки про ДТП.

Довідкою повністю підтверджується факт керування у стані алкогольного сп'яніння, оскільки вона видана на підставі Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.09.2009 року № 400/666. Відомості про обставини ДТП вносяться у Єдину центральну базу даних відповідно до вимог Положення про Центр безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС, затвердженого наказом МВС від 27.10.2011 року № 808, Порядку обліку дорожньо-транспортних пригод, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 року № 538, Порядку збирання та передачі інформації для автоматизованої системи обліку та аналізу дорожньо-транспортних пригод, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.12.2005 року № 1242 та Порядку видачі довідки про дорожньо-транспортну пригоду, затвердженого Наказом МВС України від 04.07.2011 року № 389. Тому просить позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу..

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі, та просить відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача необхідно відхилити із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що між ДТВ "СК "Кредо" та ОСОБА_6 12.07.2012 року укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АВ/7648596 строком дії з 12.07.2012року по 11.07.2013 року (а.с.4).

Позивачем долучена до матеріалів справи довідка ВДАІ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 9130104 від 22.12.2012 року про ДТП (а.с.4зв.), з якої вбачається, що 22.12.2012 року о 00 год. 40 хв. по вул. Партизанській, у с. Василівка Дніпропетровської області відбулась ДТП за участю забезпеченого договором страхування автомобілю Аudi 80, д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, який належить ОСОБА_6, в результаті якої помер на місці ОСОБА_5.

В довідці вказано, що ДТП трапилося внаслідок перебування ОСОБА_3 у нетверезому стані (стані сп'яніння).

Тітка загиблого - ОСОБА_4 звернулася до ТДВ "СК "Кредо" 28.12.2012 року із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю її племіннику (а.с.8).

На підставі складеного страхового акту № ОСГПО-534 від 19.06.2013р. (а.с.14), їй виплачено (із урахуванням франшизи) страхове відшкодування в сумі 35 498,68 грн., яке дорівнює розміру шкоди, що підтверджується платіжним дорученням від 20.06.2013 року та меморіальним ордером від 21.06.2013 року (а.с.15).

Як вбачається з ухвали слідчого судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2013 року, якою скасовано постанову слідчого СВ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30.03.2013 року про закриття кримінального провадження та зобов'язано слідчого приступити до провадження у справі. У скарзі ОСОБА_7 (мати загиблого) посилалася на те, що постанову слідчого про закриття кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, вважає незаконною, винесеною передчасно, без проведення необхідних слідчих дій (встановлення кола потерпілих, надання експерту для проведення автотехнічної експертизи недостовірних відомостей, без свідчень інспекторів ДАІ, медичних працівників, очевидців того, що ОСОБА_3 вживав в кафе алкогольні напої перед виїздом на місце ДТП).

Як вбачається зі змісту даної ухвали, суд скасував постанову слідчого з підстав неповноти досудового слідства та порушення прав ОСОБА_7 як потерпілої. Сам факт наявності чи відсутності алкогольного сп'яніння у ОСОБА_3 не був предметом дослідження в ході розгляду даної скарги.

Позивач вважав, що ухвалою суду встановлено як вину відповідача у ДТП, так і те, що він перебував в стані алкогольного сп'яніння і для відшкодування страхової виплати в порядку регресу ухвали та довідки ДАІ достатньо, а також те, що не потрібен вирок суду у кримінальному провадженні чи постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Проте з таким твердженням суд не погодився, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У п.п. 38.1.1. п. 38.1. статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування в даній справі є відсутність чи наявність факту алкогольного сп'яніння ОСОБА_3, оскільки від даного факту залежить право позивача на відшкодування шкоди в порядку стягнення за регресним позовом.

Суд зазначив, що Інструкція про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.09.2009 року № 400/666, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.10.2009 року за № 931/16947 визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.

Згідно із п. 1.3. Інструкції ознаками алкогольного сп'яніння є: а) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно із п.п. 2.1., 2.4. Інструкції у разі наявності ознак сп'яніння, уповноважена особа Державтоінспекції МВС проводить огляд на стан сп'яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (які мають свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про повірку) та з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Відповідно до п. 2.6. Інструкції огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

А відповідно до п. 2.7. Інструкції, вже само встановлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду, проведеного з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту у видихуваному повітрі мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Згідно із п.п. 2.8., 2.9., 2.10. Інструкції з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння і забезпечення достовірності результатів огляду водії повинні направлятися на огляд в заклади охорони здоров'я. Уповноважена особа Державтоінспекції забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу. Результати огляду на стан сп'яніння водія транспортного засобу зазначаються у відповідних графах протоколу про адміністративне правопорушення.

Пунктами 3.4., 3.12., 3.13. Інструкції визначено, що метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп'яніння в особи. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, кров.

Згідно із п.п. 3.15., 3.16. Інструкції за результатами огляду на стан сп'яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння видається на підставі акта медичного огляду.

З наведених норм випливає, що інспектор ДАІ проводить первинний огляд особи на стан алкогольного сп'яніння за наявними зовнішніми ознаками алкогольного сп'яніння, а встановлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду із використанням спеціальних технічних засобів, а також шляхом дослідження біологічних зразків у закладі охорони здоров'я, що забезпечує достовірність результатів.

Про результати огляду складається акт медичного огляду, який є єдиним достовірним допустимим доказом стану алкогольного сп'яніння особи.

Втім, із наданої довідки неможливо встановити чи здійснювався огляд у присутності свідків, за допомогою спеціальних технічних засобів, чи доставлявся водій ОСОБА_3 на огляд до медичного закладу з метою встановлення достовірності стану алкогольного сп'яніння, чи дійсно він перебував у стані алкогольного сп'яніння, а не токсичного, наркотичного, яким чином виявлено даний стан (дослідження слини, сечі, крові). Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення не дає можливість встановити, яким чином виявлено стан сп'яніння. До того ж, суд звернув увагу на те, що огляд особи згідно із п. 2.6. Інструкції проводитися у присутності двох свідків. А зі змісту ухвали судді слідчого вбачається, що відсутність свідків обставин ДТП є однією з підстав скасування постанови про закриття кримінального провадження внаслідок неповноти слідства.

Отже, суд не вважав достовірним доказом перебування особи у стані алкогольного сп'яніння, лише факт занесення до Єдиної центральної бази даних інформації про ДТП із зазначенням того, що особа перебувала у стані алкогольного сп'яніння, оскільки це суперечить нормам законодавчих актів, які мають вищу силу.

Так, згідно із п.п. 4 та 6 Порядку обліку дорожньо-транспортних пригод, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 року № 538, відомості про ДТП вносяться підрозділами Державтоінспекції до єдиної централізованої бази даних із зазначенням обставин пригоди, даних про транспортні засоби, загиблих і потерпілих. Загальнодержавний облік ДТП ведеться Державтоінспекцією на підставі, зокрема, повідомлень про пригоду, що надходять в усній чи письмовій формі, реєструються в чергових частинах ОВС або підрозділів Державтоінспекції; первинного обліку підрозділів Державтоінспекції після надходження інформації про пригоду шляхом заповнення картки обліку ДТП в електронному вигляді на підставі зібраних і перевірених матеріалів в установленому МВС порядку.

Наказом МВС України від 04.07.2011 року № 389, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.07.2011 року за N 927/19665, затверджений Порядок видачі довідки про ДТП, який розроблений відповідно до вимог Законів України "Про доступ до публічної інформації", "Про захист персональних даних", "Про інформацію", "Про страхування", "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 року № 538 "Про затвердження Порядку обліку дорожньо-транспортних пригод".

Згідно із п. 1.2. Порядку довідка про ДТП - це документ, який містить відповідну інформацію про оформлену за участю працівників Державтоінспекції МВС ДТП та її учасників.

Розділом II, ІІІ Порядку передбачені підстави та осіб, яким видається довідка - страховикам, МТСБУ на підставі їх письмового запиту, а також працівниками підрозділів Державтоінспекції МВС в межах їх території обслуговування.

Згідно із п. 3.6. Порядку за достовірність даних довідок про ДТП, відповідають працівники підрозділу Державтоінспекції МВС та їх начальники.

Пунктом 33-1.2. ст. 33 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика або МТСБУ отримати у підрозділу МВС України таку довідку про ДТП.

Тому суд прийшов до висновку, що хоч довідка про ДТП і містить відомості про стан алкогольного сп'яніння, але ці відомості формуються на підставі первинного огляду особи інспектором Державтоінспекції і є перш за все відомостями про оформлену ДТП за участю працівників Державтоінспекції та її учасників. Довідка не може містити достовірні, доведені у встановленому законом порядку дані про перебування водія у стані алкогольного сп'яніння.

Цей факт може бути підтверджений лише актом медичного огляду або висновком судово-медичної експертизи, призначеної з підстав та у порядку, встановленому КПК України, Законом України "Про судову експертизу" та згідно Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.01.1995 року № 6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.07.1995 року за № 254/790, а тому суд вказав на відсутність доказів щодо цього факту, відповідно до вимог ст.ст.57,58, ч. 4 ст. 60, ч. 4 ст. 61 ЦПК України.

Як встановлено судом в межах розгляду заяви представника позивача про забезпечення доказів від 20.10.2014 року (а.с.56-65), станом на 11.11.2014 року кримінальне провадження № 0000117 від 22.12.2012 року (№ 0001146 від 26.12.2013 року за фактом ДТП за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до суду не передано, у провадженні проводиться досудове розслідування СВ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.71,80).

Нових даних щодо руху цього кримінального провадження представник позивача, станом на день вирішення цієї справи в суді 26.03.2015 року, суду не надав, клопотань про забезпечення доказів не заявив.

Тому суд критично оцінив відомості, що містяться у довідці ДАІ про стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_3, і не прийняв їх до уваги як достовірний, беззаперечний та єдино можливий доказ перебування відповідача у стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, суд вказав, що ці дані до довідки вносяться з Єдиної центральної бази даних, а не навпаки, із довідки до бази даних.

Інших доказів перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння позивач не надав, тому, не довів наявності у нього права на стягнення страхового відшкодування у порядку регресу, передбаченого п.п. 38.1.1. п. 38.1. статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що є наслідком відмови у позові.

Оскільки у задоволені позовних вимог позивачу відмовлено, а тому суд не вбачав підстав для розподілу судових витрат по цій справі, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що: суд порушив норми матеріального права; та не врахувавдоведеність факту перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння на момент ДТП.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У п.п. 38.1.1. п. 38.1. статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано застосував ці норми матеріального права, як підставу для звернення страховика до суду.

В судовому засіданні знайшло підтвердження те, що довідка ВДАІ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 9130104 від 22.12.2012 року про ДТП (а.с.4зв.), та ухвала слідчого судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2013 року, якою скасовано постанову слідчого СВ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30.03.2013 року про закриття кримінального провадження та зобов'язано слідчого приступити до провадження у справі, не свідчать про факт перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння.

В ухвалі суд зазначив, лише один із доводів скарги ОСОБА_7, це наявність алкогольного сп'яніння у ОСОБА_3, але суд не встановив цей факт і не досліджував його, а лише вказав на порушення слідчим порядку проведення досудового слідства. У зв'язку із чим безпідставними є посилання відповідача на частини 3 та 4 статті 61 ЦПК України.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, що хоч довідка про ДТП і містить відомості про стан алкогольного сп'яніння, але ці відомості формуються на підставі первинного огляду особи інспектором Державтоінспекції і є перш за все відомостями про оформлену ДТП за участю працівників Державтоінспекції та її учасників. Довідка не може містити достовірні, доведені у встановленому законом порядку дані про перебування водія у стані алкогольного сп'яніння. Тому суд обґрунтовано посилався на наказ МВС України від 04.07.2011 року № 389, яким затверджений Порядок видачі довідки про ДТП, і який розроблений відповідно до вимог Законів України "Про доступ до публічної інформації", "Про захист персональних даних", "Про інформацію", "Про страхування", "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та постанову Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 року № 538 "Про затвердження Порядку обліку дорожньо-транспортних пригод".

В зв'язку із чим суд обґрунтовано зазначив, що Інструкція про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.09.2009 року № 400/666, визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.

Отже суд належним чином оцінив надані позивачем: довідку ДАІ про ДТП від 22.12.2012 року, ухвалу Васильківського райсуду Дніпропетровської області від 30.05.2013 року.

Також в суді апеляційної інстанції сторони зазначили про те, що станом на теперішній час кримінальне провадження № 0000117 від 22.12.2012 року (№ 0001146 від 26.12.2013 року за фактом ДТП за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до суду не передано, у провадженні проводиться досудове розслідування СВ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, результати якого їм невідомі.

У разі встановлення в майбутньому в порядку кримінального судочинства інших обставин, у позивача будуть підстави для звернення до суду про перегляд рішення суду в порядку глави 4 розділу V ЦПК України.

Таким чином, на час прийняття судового рішення позивач не надав достовірних та належних доказів щодо перебування відповідача в момент ДТП у стані сп'яніння і, як наслідок, не довів свої позовні вимоги відповідно до приписів ч. 3 ст.10, ст.ст. 11, 57-60, 131 ЦПК України.

Виходячи з цього, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: