17.11.2015 Єдиний унікальний номер 205/3322/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень зазначив, що на підставі рішення виконкому Таромської селищної ради депутатів трудящих від 06 червня 1974 року №123 ОСОБА_1 було виділено в натурі земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, селище Таромське, пров. 8-го березня, №17, загальною площею 704 кв.м., під індивідуальне житлове будівництво.

За час користування земельною ділянкою ОСОБА_1 з власних матеріалів було побудовано житловий будинок, а також інші прибудови та господарські споруди.

Завершення будівництва житлового будинку відбулося у 1976 році. будівництво інших господарських будівель- з 1976 р. по 1989р.

На цей час на земельній ділянці розташовано: житловий будинок літ. А-1 загальною площею 71,5 кв.м., входом у погріб, літ. «Вбиральня, літ. «Г»сараєм, літ. «Д»сараєм, літ. «Е»спорудами №1-9,1

15 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав на житловий будинок.

13 серпня 2014 року в державній реєстрації прав на житловий будинок ОСОБА_1 було відмовлено.

09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до землевпорядної організації ТОВ «Землеустрійдніпро» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Однак, з листа ТОВ «Землеустрійдніпро» від 13 жовтня 2014 року вбачається, що виготовити технічну документацію можливо лише після проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок.

На підставі вищевикладеного просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 71,5 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м. з прибудовою літ. «А-1», площею 13.0 кв.м., ганком з козирком, літ. «а1», площею 3.6 кв.м., літньою кухнею, літ. «Б» площею 14.3 кв.м., входом у погріб, літ. «В», площею 3.9 кв.м., вбиральня, літ. «Г», площею 1.6 кв.м., сараєм, літ. «Д», площею 10.5 кв.м., сараєм, літ. «Е», площею 8.1 кв.м., спорудами №1-9,1, що розташовані за адресою:м. Дніпропетровськ, пров. 8 Березня, 17.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилався на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та просила відмовити у повному обсязі. Участі у судових дебатах не приймала,про місце, дату та час судового засідання сповіщена належним чином.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що на підставі рішення виконкому Таромської селищної ради депутатів трудящих від 06 червня 1974 року №123 ОСОБА_1 було надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності житловою площею не більше 60 кв./а.с.35-36/

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Експерт М» було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пров.8 Березня, буд.№17/а.с.37-39/.

Відповідно до вказаного технічного паспорту житловий будинок літ. А-1 1976 року побудови, загальною площею 71,5 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м. складається з: прибудови літ. «А-1», 1989 року побудови, площею 13.0 кв.м., ганком з козирком, літ. «а1», площею 3.6 кв.м.1989 року побудови, літньої кухні, літ. «Б» площею 14.3 кв.м., 1977 року побудови, входом у погріб, літ. «В», площею 3.9 кв.м., 1977 року побудови, вбиральня, літ. «Г», площею 1.6 кв.м. 1976 року побудови, сараєм, літ. «Д», площею 10.5 кв.м., 1977 року побудови, сараю, літ. «Е», площею 8.1 кв.м.1986 року побудови, спорудами №1-9,1, 1989 року побудови, що розташовані за адресою:м. Дніпропетровськ, пров. 8 Березня, 17/а.с.39/.

15 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав на житловий будинок.

13 серпня 2014 року в державній реєстрації прав на житловий будинок ОСОБА_1 було відмовлено у звязку з відсутністю у повному обсязі документів необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень./а.с.12,13/

08 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до землевпорядної організації ТОВ «Землеустрійдніпро» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Листом від 13.10.2014р. ТОВ «Землеустрійдніпро» повідомили, що виготовити технічну документацію можливо лише після проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок./а.с.15/

Відмовляючи в задоволені позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особисто немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Власник майна, відповідно до ст. 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з цим, звертаючись до суду з вказаним позовом до Дніпропетровської міської ради, позивач (його представник) не надали жодних належних чи допустимих доказів, яким чином та які їх права, свободи чи інтереси з питання, що є предметом даного спору в суді, порушені, невизнані або оспорюванні відповідачем, адже, як встановлено судом, позивач з приводу оформлення права власності до Дніпропетровської міської ради не звертався.

У даному випадку, судом встановлено що відповідач - Дніпропетровська міська рада жодним чином не порушила (не визнала чи оспорила) права позивача по даній справі, як наслідок між позивачем та відповідачем відсутній предмет спору, а звернення позивача з позовом про визнання права власності до суду є передчасним.

Відповідно до технічного паспорту житловий будинок літ. А-1 1976 року побудови, загальною площею 71,5 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м. складається з: прибудови літ. «А-1», 1989 року побудови, площею 13.0 кв.м., ганком з козирком, літ. «а1», площею 3.6 кв.м.1989 року побудови, літньої кухні, літ. «Б» площею 14.3 кв.м., 1977 року побудови, входом у погріб, літ. «В», площею 3.9 кв.м., 1977 року побудови, вбиральня, літ. «Г», площею 1.6 кв.м. 1976 року побудови, сараєм, літ. «Д», площею 10.5 кв.м., 1977 року побудови, сараю, літ. «Е», площею 8.1 кв.м.1986 року побудови, спорудами №1-9,1, 1989 року побудови, що розташовані за адресою:м. Дніпропетровськ, пров. 8 Березня, 17. При цьому, розділом другим ЦК УРСР (у ред. 1963року), що був чинним на момент здійснення будівництва, регулюються відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном. Громадяни, які збудували жилі будинки, господарські і побутові будівлі та споруди без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту не набувають права власності на самочинне будівництво, а мають право володіти та користуватися цими будівлями і не вправі розпоряджатися ними. Нормами Цивільного Кодексу УРСР від 18 липня 1963 року питання визнання права власності на самочинне будівництво у судовому порядку не врегульовано. На час виникнення спірних правовідносин існував інший порядок визнання права власності .

Враховуючи вищевикладені норми матеріального закону та аналізуючи зазначені докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 392 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. , ст.ст. 2, 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 71,5 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м. з прибудовою літ. «А-1», площею 13.0 кв.м., ганком з козирком, літ. «а1», площею 3.6 кв.м., літньою кухнею, літ. «Б» площею 14.3 кв.м., входом у погріб, літ. «В», площею 3.9 кв.м., вбиральня, літ. «Г», площею 1.6 кв.м., сараєм, літ. «Д», площею 10.5 кв.м., сараєм, літ. «Е», площею 8.1 кв.м., спорудами №1-9,1, що розташовані за адресою:м. Дніпропетровськ, пров. 8 Березня, 17 -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко