АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8157/14-ц 22-ц/774/1560/К/15
Справа № 216/8157/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1560/К/15 ОСОБА_1
Категорія - 27 (ІV) Доповідач Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 08 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №б/н, на підставі якого ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 1750 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 12.11.2013 року ОСОБА_7 помер.

Згідно повідомлення Зеленодольської державної нотаріальної контори, спадкоємцями померлого ОСОБА_7 є його мати ОСОБА_6 та донька ОСОБА_4М, які подали заяви про прийняття спадщини. 09 липня 2014 року банк направив спадкоємцям позичальника лист-претензію щодо сплати заборгованості за кредитним договором, проте до теперішнього часу існуюча заборгованість за договором не погашена.

Враховуючи зазначене ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд солідарно стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.12.2007 року, у загальному розмірі 6 984,61 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2015 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Так на думку апелянта, суд дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволені заявленого позову, оскільки відсутні підстави для стягнення з відповідачів, як спадкоємців померлого боржника, суми заборгованості за кредитним договором у звязку із відсутністю доказів. щодо вартості і складу спадкового майна та отримання його відповідачами в натурі, при цьому відхиливши клопотання позивача щодо направлення судом запитів до відповідних держаних органів з метою отримання інформації щодо наявного спадкового майна, яке залишилось після померлого ОСОБА_7, обмежившись при цьому лише відповіддю з нотаріальної контору, про те що за отриманням свідоцтв про право на спадщину ніхто не звертався.

Крім того зазначають, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину, відповідно до ст.1296 ЦК України є його правом а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволені вимог кредитора. Тобто відповідач, проживаючи разом із спадкодавцем на момент його смерті, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, що свідчить про прийняття ним спадщини і цей факт ним не спростовано. Відсутність у нього свідоцтва про право на спадщину, не свідчить про відсутність спадкового майна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що 08.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_7 був укладений договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти розмірі 1750 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік, на суму залишку заборгованості по кредиту, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати відсотків, винагороди, і комісійних по ньому, що відповідає терміну дії платіжної картки (а.с.11-17).

З підстав неналежного виконання ОСОБА_8 умов договору утворилась заборгованість (а.с.3-10).

12.11.2013 року ОСОБА_8 помер (а.с.20).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що на день смерті боржника ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та банком складала 6 984,61 грн., з яких: 6803,61 грн. заборгованість по кредиту; 181,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

20 травня 2015 року позивач звернувся до Апостолівської державної нотаріальної контори, із претензією кредитора, в порядку ст. 1281 ЦК України з метою встановлення кола спадкоємців померлого. (а.с.23).

За інформацією Зеленодольської державної нотаріальної контори від 01.07.2015 року вих№ 294/01-16, від спадкоємців ОСОБА_8, а саме: його матері гр..ОСОБА_6Л та доньки гр..ОСОБА_9М, в установлений законом строк були подані заяви про прийняття ними спадщини за законом після смерті спадкодавця, у звязку з чим було заведено спадкову справу (а.с.25). Однак, станом на 01 липня 2015 року свідоцтва про право на спадщину на імя зазначених спадкоємців після померлого ОСОБА_8 не видавались.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із не обґрунтованості позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо вартості і складу спадкового майна та отримання спадкового майна відповідачами у натурі, із зазначенням того, що розрахунок позивача містить відсотки та неустойку яка нараховувалась після смерті позичальника, а отже відповідно до ст. 1282 ЦК України не може бути стягнута з відповідачів.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки не відповідають нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Разом з тим необхідно враховувати наступне.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не є строком позовної давності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, а також має враховуватися іншими судами іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи зі змісту вказаних норми закону, які регулюють відносини спадкоємця з кредитором спадкодавця, належним способом захисту порушеного права є звернення кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємця, який прийняв спадщину, про стягнення на майно, що було передано спадкоємцю в натурі й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу.

Звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємця про стягнення заборгованості за договором кредиту, на думку колегії суддів, не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки у звязку з тим, що відносини між кредитором ПАТ КБ ПриватБанк і боржником кредитного договору ОСОБА_8 припинилися у звязку зі смертю останнього, а його мати ОСОБА_6 та донька ОСОБА_9 сторонами кредитного договору не були, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобовязань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за договором кредиту.

Також колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідачам пропонувалось задовольнити вимоги позивача шляхом направлення на адресу відповідачів листа - претезії, в якому пропонувалось відповідачам задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу, так як домовленості про інше між сторонами не було, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, про що йдеться у ч.1 ст.1282 ЦК України, тобто, щоб кожен із спадкоємців задовольнив вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. (а.с.26-28)

Матеріали справи не містять відомостей, про погодження відповідачів із зазначеною пропозицією, що на думку колегії суддів свідчить про те, що вони відмовились від одноразового платежу на адресу позивача, що відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.1282 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову стосовно стягнення з відповідачів заборгованості спадкодавця, так як позивач у такому випадку має право вимагати стягнення боргу з майна спадкодавця.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на вказані норми закону уваги не звернув і не зясував, чи відповідає спосіб захисту порушеного права банку вимогам закону (ст.1282 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову банку з підстав недоведеності позивачем факту одержання ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у спадщину будь-якого майна після смерті боржника ОСОБА_8, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права в частині підстав такої відмови, оскільки з врахуванням того, що банком обрано неналежний спосіб захисту, отримання чи неотримання відповідачами у спадщину після померлого боржника будь-якого спадкового майна для вирішення даного спору правового значення не має.

З урахуванням того, що позивачем обрано спосіб захисту, що не відповідає вимогам закону (ст.1282 ЦК України) колегія суддів приходить до висновку, що у позові ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця слід відмовити за безпідставністю.

Разом з цим, і вимоги Банку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором не відповідають на положення ч.1 ст.541, ч. 1 ст. 1282 ЦК України, оскільки солідарний обовязок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. У разі виконання зобовязань спадкоємців перед кредитором, то кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі який відповідає його частці у спадщини.

Крім того, в суді апеляційної інстанції встановлено, що окрім зазначених спадкоємців ОСОБА_8, спадкоємцем ще є його дружина, яка мешкає в будинку, що є спадковим майном після померлого боржника.

За вказаних обставин, наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги банку, що полягають у порушенні норм матеріального права - зазначенні невірної підстави відмови у позові.

При цьому, колегією суддів враховуються розяснення, викладені Верховним Судом України у п.19 постанови Пленуму від 24.10.2008 року № 12 Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку, у відповідності до яких, якщо помилки в рішенні стосуються правового обґрунтування, то їх усунення необхідно вважати зміною рішення.

Отже, з врахуванням того, що підстава відмови (недоведеність) судом першої інстанції у позові не ґрунтується на вимогах закону, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні з ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших підстав у звязку з безпідставністю позовних вимог.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст. 303, 307, ч.1 п.4 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2015 року змінити, в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_10