справа № 1007/3728/2012
провадження № 6/361/210/15
УХВАЛА

09 грудня 2015 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Петришин Н.М.

за участю секретарів: Масловської А.В., Лисенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення,

в с т а н о в и в:
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення, посилаючись на те, що в березні 2011 року подав позов до ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку, і 08 квітня 2011 року між ними було укладено мирову угоду, затверджену ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області і провадження у справі закрито. За умовами мирової угоди за ОСОБА_1 було визнано право власності на садовий будинок з надвірними будівлями і земельну ділянку у АДРЕСА_1 . Не погоджуючись із даною ухвалою, колишня дружина відповідача ОСОБА_3 оскаржила її в апеляційному порядку, внаслідок чого ухвалу про затвердження мирової угоди скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи 05 листопада 2012 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача.

Просив в порядку повороту виконання рішення від 08 квітня 2011 року стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 960000 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року заяву про поворот виконання рішення ОСОБА_1 задоволено, яка ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2015 року скасована.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 доводи заяви підтримали та просили здійснити поворот виконання судового рішення.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, в березні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку, посилаючись на те, що дізнався з газети про продаж садового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 та земельної ділянки, передав власнику будинку 40000 грн. завдатку та підписав з ним договори завдатку. Однак, 02 березня 2011 року ОСОБА_2 в нотаріальну контору не з`явився і договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки не уклав. На підставі вищевикладеного просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 80000 грн. завдатку.

08 квітня 2011 року сторони у даній цивільній справі надали суду для затвердження мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , підписану ними цього ж дня, тобто 08 квітня 2011 року, яка була підготовлена та укладена саме за пропозицією останнього та його представника, про що свідчить протокол судового засідання у справі.

Із дослідженої в суді вищевказаної мирової угоди вбачається, що сторони дійшли згоди про те, що суми завдатку за договорами № 18/1 і № 18/2 від 18 січня 2011 року зараховуються в рахунок вартості садового будинку АДРЕСА_3 із надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,06 га для ведення садівництва, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 .

Із п. 3 мирової угоди від 08 квітня 2011 року видно, що підписанням даної мирової угоди ОСОБА_1 і ОСОБА_2 свідчили про те, що ОСОБА_1 додатково передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 920000 грн. Прийнявши виконання зобов`язання останній повинен був видати позивачу (або його представнику) розписку про одержання даної суми.

За змістом п. п. 4, 5 мирової угоди сторони підтверджують, що на момент підписання цієї мирової угоди позивач ОСОБА_1 повністю сплатив відповідачу ОСОБА_2 кошти в сумі 960000 грн. Дана сума сплачена за зазначені садовий будинок із надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,06 га. Право приватної власності на це нерухоме майно ОСОБА_2 визнавав за ОСОБА_1 та не мав жодних претензій на дану нерухомість.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року було затверджено укладену між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 кошти в розмірі 960000 грн. за належні йому садовий будинок із надвірними будівлями за АДРЕСА_5 та земельну ділянку площею 0,06 га за цією ж адресою та визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на це нерухоме майно.

Цю ухвалу в апеляційному порядку сторони не оскаржували, що підтверджує фактичне виконання ними укладеної мирової угоди: одержання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 960000 грн. та набуття останнім за умовами мирової угоди права приватної власності на садовий будинок і земельну ділянку.

19 квітня 2011 року на підставі даної ухвали суду ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на садовий будинок у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації, а 08 серпня 2011 року одержав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га для ведення садівництва, кадастровий номер :01:082:0131, що знаходяться за вищевказаною адресою.

Виходячи з наведеного, суд вважає встановленим факт передачі за умовами мирової угоди від 08 квітня 2011 року ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2 у розмірі 960000 грн. Ці обставини підтверджуються підписанням ОСОБА_2 без будь-яких зауважень та заперечень підготовленої ним самим мирової угоди на викладених умовах та визнання за ОСОБА_1 права власності на садовий будинок і земельну ділянку.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 лютого 2012 року ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2012 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_3 визнано недійсними:

свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 25 травня 2010 року ОСОБА_2 на садовий будинок АДРЕСА_2 ;

державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 317629, виданий 26 листопада 2010 року на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,06 га у садовому товаристві Десна-3 Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області;

державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 039968, виданий 08 серпня 2011 року на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,06 га. у садовому товаристві Десна-3 Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області.

Цим же рішенням апеляційного суду усунено перешкоди ОСОБА_3 у користуванні садовим будинком АДРЕСА_2 та земельною ділянкою за цією адресою шляхом виселення ОСОБА_1 із будинку та зобов`язання його звільнити земельну ділянку.

Зазначене рішення апеляційного суду ОСОБА_1 виконано добровільно.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої суддею Петришин Н.М. 01.12.2015 року вбачається, що 20.03.2015 року зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на садовий будинок із надвірними будівлями за АДРЕСА_5 .

Відповідно до ст. 380 ЦПК України, що міститься в розділі VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)», питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. У разі неможливості повернути майно в рішенні або ухвалі суду передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації.

Відтак, поворот виконання можливий у разі, якщо позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; та виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі.

Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України ви и_ листопада 2011 року в справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2. 8 частини третьої статті 129 Конституції України особливістю ухвал суду щодо повороту виконання рішення є те, що вони приймаються на стадіях виконання судового рішення і оскаржити їх одночасно з рішенням суду неможливо. Згідно зі статтею 380 Кодексу питання про поворот виконання вирішує також суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

Враховуючи позицію Конституційного Суду України щодо тлумачення норми 380 ЦПК України, яка регулює питання застосування інституту повороту виконання рішення, поворот виконання рішення - це повернення сторін виконавчого провадження в первинне становище у зв`язку із скасуванням виконаного рішення суду з метою поновлення їхніх прав.

Відповідно до ч. ч. 1. 4. 5 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 208 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: ухвали, рішення, постанови.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що положення ст. 380 ЦПК України щодо повороту виконання рішення поширюється також і на ухвали про визнання судом мирової угоди, якщо на її виконання сторонами передавалось майно або вчинялись дії.

Крім того, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 960000 (дев`ятсот шістдесят тисяч) грн. та судовий збір у сумі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року вищезазначене рішення скасоване та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування такого рішення апеляційний суд зазначив: «Аналізуючи положення ст.ст. 3, 4, 11, 15 ЦПК України разом з нормами цього ж Кодексу, що регулюють процесуальні питання, пов`язання з виконанням судових рішень, зокрема, ст.ст.380, 381 ЦПК України, колегія судців приходить до висновку, що поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав позивача, що забезпечує можливість зворотнього повернення від відповідача безпідставно отриманого ним скасованим судовим рішенням та є самостійним засобом захисту прав сторін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції щодо правовідносин, які виникли між сторонами не було законних підстав для застосування приписів ст.216 ЦК України та, відповідно, задоволення позову».

На виконання вимог ухвали Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2015 року необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами фактично була виконана мирова угода, оскільки як уже зазначалось вище, факт передачі за умовами мирової угоди від 08 квітня 2011 року ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2 у розмірі 960000 грн. підтверджується підписанням ОСОБА_2 без будь-яких зауважень та заперечень підготовленої ним самим мирової угоди на викладених умовах та визнання за ОСОБА_1 права власності на садовий будинок і земельну ділянку.

Водночас, у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що після затвердження мирової угоди ОСОБА_2 передав йому документи та ключі від будинку. Виконавче провадження у примусовому порядку не здійснювалось, оскільки сторони добровільно виконали умови мирової угоди. Також пояснив, що розписку ОСОБА_2 не надав, посилаючись на те, що поспішає, а в подальшому необхідність отримувати розписку відпала, так як заявник зареєстрував своє право власності на спірний будинок та проживав у ньому, жодних заперечень з боку ОСОБА_2 не виникало.

Проаналізувавши умови мирової угоди, враховуючи інші встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 повинен був видати розписку, однак, не написання ОСОБА_2 розписки не спростовує факту отримання ним вказаної суми грошових коштів, а свідчить про невиконання умови мирової угоди про надання розписки.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 380 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:
Заяву задовольнити.

Допустити поворот виконання ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2011 року про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку.

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти за судовим рішенням у розмірі 960 000 (дев`ятсот шістдесят тисяч) грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.М. Петришин