Справа № 188/1040/15-ц
Провадження № 2/188/545/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Хандрига Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідача), в якому просить стягнути з нього на свою користь заборгованість у розмірі 68716,53 грн. за кредитним договором без номера від 20.04.2012 року та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що сторони 20.04.2012 року уклали кредитний договір, згідно з яким позивач зобов'язався надати відповідачу кредитний ліміт у розмірі 25000,00 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на залишок суми заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ pages/70/, складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно з цією нормою права договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач свої зобов'язання за договором та умовами надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а відповідач в порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України свої зобов'язання не виконав.

На даний час відповідач продовжує порушувати виконання своїх зобов'язань, тому станом на 31.05.2015 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 68716,53 гривень, яка складається з наступного: 45764,95 гривень - заборгованість за кредитом; 18631,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 571,21 - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3248,41 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач, посилаючись на ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача (а.с.58-59). Також представник надав суду пояснення щодо заперечення відповідача, у яких додатково обґрунтував позовні вимоги (а.с. 67-76).

Відповідач та його представник в судове засідання не зявився, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника (а.с.50), позовні вимоги не визнав, та надав заперечення на позовну заяву (а.с. 51-57), в яких просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що йому незрозуміло, чому позивач вимагає стягнути заборгованість за кредитом 45764,95 грн., якщо у позові вказано, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.04.2012 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 25000 грн.

Також відповідач не згоден з тим, що позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 3248,41 грн. На його думку, вказана вимога не відповідає нормам п.2 ст.550 ЦК України, де зазначено, що проценти на неустойку, різновидом якої є штраф (ст.549 ЦК України) не нараховуються. Він не користується несплаченими процентами, як кредитними коштами, проценти на проценти не нараховуються.

Відповідач вказує на те, що штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, і йому не зрозуміло, до якої відповідальності позивач намагається двічі притягнути відповідача, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Крім того, відповідач вважає, що між позивачем та відповідачем не було укладеного жодного договірного зобов'язання ні в усній, ні в письмовій формі.

На думку відповідача, про це свідчить той факт, що позивач не надав до суду будь-яких доказів, що свідчили б про існування договірних зобов'язань між сторонами.

Як вказано у запереченні, Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач у своєму позові, мають загальний ознайомлювальний характер та не можуть являтися доказом у справі. Банк при видачі кредиту зобов'язаний надати для підписання договір, який відповідає вимогам законодавства до кредитних договорів відповідно до ст. 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки в договорі, серед іншого, має бути зазначено відповідальність обох сторін, а не тільки позичальника за невиконання або неналежне виконання умов договору, порядок зміни і припинення дії договору, тощо.

Відповідач зазначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідач стверджує, що згідно виписки за його картковим рахунком, наданим позивачем, відповідачем сплачено на виконання кредитних зобов'язань грошові кошти в розмірі 20306,17 грн., усього відповідачем витрачено з кредитної картки 28069,17 грн., тобто банку відповідач повинен повернути 28 069,17 грн. - 20 306,17 грн. = 7763,00 грн.

Таким чином, відповідач вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості необґрунтованими жодними належними та допустимими доказами, намаганням стягнути з нього, як відповідача, безпідставні борги, а також притягнути відповідача двічі до одного виду юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення, посилаючись на норми ст.ст. 216, 236 ЦК України просить суд визнати договір № б/н від 20.04.2012 року, укладений між сторонами нікчемним та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Існування договірних зобов`язань між сторонами підтверджується заявою без номера від 20.04.2012 року, згідно з якою позивач надав відповідачу кредитний ліміт у розмірі 25000,00 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на залишок суми заборгованості за кредитом (а.с. 6).

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 640 визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1).

Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 31.05.2015 року, наданим позивачем, внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 68716,53 гривень, яка складається з наступного: 45764,95 гривень - заборгованість за кредитом; 18631,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 571,21 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3248,41 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків.

Позивач не обґрунтував у позові, на підставі яких норм законодавства або умов кредитного договору між сторонами він нарахував комісію за користування кредитом, не розкрив механізм нарахування її відповідачу в зазначеному у позову розмірі.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до п. 17 ст.1 цього Закону послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В частині першій статті 901 ЦК України вказано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивач не зазначив у позові, які його дії носили характер послуг для відповідачки, яким пунктом кредитного договору встановлено розмір, строки та порядок їх оплати.

На думку суду, в даному випадку відкриття позичкового рахунку, його ведення, видача кредиту - це не послуги, надані позичальнику, а прямий обов'язок банку, пов'язаний з урахуванням операцій з кредитування відповідно до нормативних актів Національного банку України.

Тому суд дійшов висновку, що в частині позовної вимоги про стягнення боргу по комісії за користування кредитом в розмірі 571,21 грн. слід відмовити.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання..

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктами 2.1.1.5.6 Умовами надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязується сплатити банку штраф 500 грн. та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.

Оскільки пеня, як і штрафи, нарахована позивачем за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, але позивач не обґрунтував її застосування та розмір посиланням на умови договору між сторонами, не навів її розрахунок, суд вбачає застосування позивачем подвійної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення, що суперечить нормі ст.61 Конституції та ст.549 ЦК України, і вважає, що у стягненні пені слід відмовити.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 68145,32 грн. яка складається з наступного: 45764,95 гривень - заборгованість за кредитом; 18631,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3248,41 грн. - штраф (процентна складова)., в іншій частині позовних вимог позивачу відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача підтверджені платіжним дорученням від 15.07.2015 року судові витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 681,45 грн., решту сплаченого судового збору в розмірі 5,72 грн. слід залишити на позивача.

На підставі викладеного та ст.ст. 525, 526, 527, 549, 550, 551, 611, 612, 625, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.3,10,11,60, 88, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк", р/р 3111, МФО 305299, , заборгованість за кредитним договором в розмірі 68145,32 (шістдесят вісім тисяч сто сорок пять) грн. 32 коп., яка складається з наступного: 45764,95 гривень - заборгованість за кредитом; 18631,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3248,41 грн. - штраф (процентна складова), та судові витрати на сплату судового збору в розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн. 45 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 акціонерному товариству ОСОБА_2 «ПриватБанк» відмовити.

Решту судового збору в розмірі 5 (пять) гривень 72 коп. залишити на позивачеві ОСОБА_1 акціонерному товариству ОСОБА_2 "ПриватБанк".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_4