Номер провадження: 22-ц/785/8619/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з додаткової відповідальністю «АПК «Саврань» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування збитків та усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «АПК «Саврань»» на заочне рішення Савранського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року,

встановила:

У березні 2015 р. товариство з додатковою відповідальністю «АПК «Саврань» (далі ТДВ) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило: 1) визнати дії відповідачів з перешкоджання у користуванні земельними ділянками протиправними; 2) притягнути відповідачів до адміністративної відповідальності за ст. 53 КУпАП та ст. 197 КПК України; 3) зобовязати відповідачів повернути товариству земельні ділянки в користування; 4) стягнути з відповідачів солідарно: - 27 412,05 грн.; - судові витрати.

В позові ТДВ посилалося на те, що 17.09.2005 р. з відповідачами було укладено два договори оренди належних їм на праві власності земельних ділянок, загальною площею 7,78 га., строком на 25 років. Договори в установленому порядку зареєстровані. На початку вересня 2014 р. відповідачі почали чинити перешкоди у користуванні земельними ділянками, обмеживши в подальшому повністю доступ до земельних ділянок, їх використання, чим спричинили товариству значної матеріальної шкоди. Станом на 13.12.2014 р. на додаткові заходи з поліпшення родючості ґрунту земельних ділянок та їх фіто-санітарного стану ТДВ витратило - 27 412,05 грн.. Оскільки всупереч договорам оренди земельних ділянок останні використовуються відповідачами, то витрачені кошти повинні бути відшкодовані товариству.

ТДВ свого представник у судове засідання не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Представник ТДВ надав заяву про підтримку позову, розгляд справи за його відсутності,не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Надали суду заяви про неможливість зявитися у судове засідання, з причин, які судом визнані неповажними.

Заочним рішенням Савранського районного суду Одеської області від 03.09.2015 р. позов ТДВ задоволено частково. Визнано дії ОСОБА_4, ОСОБА_5 протиправними та незаконними. Зобовязано ОСОБА_4, ОСОБА_5 повернути у користування ТДВ земельні ділянки № 2 та № 3, що розташовані в масиві № 3 на території Бакшанської сільської ради Савранського району Одеської області. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 судовий збір по 91,38 грн. з кожного.

ТДВ в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині відмови у стягненні з відповідачів 27 412,05 грн.. Просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати. Ухвалити нове рішення про солідарне стягнення з відповідачів вказаної суми. Посилається на те, що рішення суду ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ТДВ в судове засідання свого представника не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Надало клопотання про перенесення розгляду справи у звязку з хворобою представника. У задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки воно є необґрунтованим, як для юридичної особи.

Відповідачі письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали. У судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, належним чином сповіщеної про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог не оскаржено, а тому в апеляційному порядку не переглядається (ст. 303 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТДВ про стягнення з відповідачів - 27 412,05 грн., суд першої інстанції виходив з того, що наявна у справі довідка про витрати не є достатнім доказом для стягнення вказаної суми (а. с. 67 71).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТДВ про стягнення - 27 412,05 грн.. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства (ст. 95, 152, 156, 157 ЗК України, ст. ст. 13, 14 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що 17.09.2005 р. з відповідачами було укладено два окремі договори оренди належних їм на праві власності земельних ділянок, загальною площею 7,78 га., строком на 25 років (а. с. 6 9, 10 -11, 27 31). Договори в установленому порядку зареєстровані (а. с. 7 9).

ТДВ використовувало земельні ділянки для вирощування сільськогосподарської продукції. Відповідачі з вересня 2014 р. чинять перешкоди у користуванні земельними ділянками, обмежили ТДВ повністю доступ до земельних ділянок, їх використання з метою вирощування сільськогосподарських культур.

Між сторонами виникли земельні правовідносини щодо захисту прав землекористувача.

За правилами, передбаченими ст. ст. 95, 152 ЗК України, землекористувачі мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню у порядку, встановленому законом. Одним із способів захисту прав юридичних осіб на земельні ділянки є відшкодування заподіяних збитків.

Випадки відшкодування збитків землекористувачам, порядок відшкодування цих збитків землекористувачам передбачені ст. 156, 157 ЗК України. Жодний випадок передбачений ст. 156 ЗК України, не стосується відносин сторін по справі.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами, передбаченими ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом.

За правилами ст. ст. 13, 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї сторони може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до наявних у справі укладених сторонами договорів оренди земельних ділянок від 19.02.2005 р. (а. с. 6 9) здійсненні орендарем без згоди орендодавця витрати з поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню (п. 22). Поліпшення стану земельної ділянки, проведені орендарем за письмовою згодою з орендодавцем землі, не підлягають відшкодуванню. Умови, обсяги і строки відшкодування орендарю витрат за проведені поліпшення стану земельної ділянки визначаються окремою угодою сторін (п. 23). Матеріали справи не містять такої окремої угоди сторін.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що змістом Агро-технологічна довідка про додаткові заходи з підвищення плодючості та фіто-санітарного стану, в якій вказана сума витрат ТДВ у розмірі 27 412,05 грн. (а. с. 14 15) містить відомості ні щодо покращення стану ґрунту, а витрати із вирощування сільськогосподарських культур, підвищення їх врожайності (захист рослин, рихлення ґрунту, внесення мінеральних добрив, листові підкормки).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТДВ про стягнення з відповідачів 27 412,05 грн..

Доводи апелянта про помилковість висновку суду щодо недостатності однієї агро-технологічної довідки для задоволення позовних вимог, спростовуються наявними матеріалами справи, вони не засновані ні на положеннях діючого законодавства, ні на положеннях договорів оренди землі, а тому є неспроможними.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в цій частині в межах доводів апеляційної скарги ТДВ, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «АПК «Саврань»» - відхилити.

Заочне рішення Савранського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

К. П . ОСОБА_3