Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2015 Справа №607/20681/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Черніцької І.М.

при секретарі Добрянській О.І.

з участю позивача ОСОБА_1,

адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", третя особа - ОСОБА_3 про визнання договору кредиту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ "Український інноваційний банк" про визнання недійсним кредитного договору № 25/07-ф від 23.02.2007 року.

В обґрунтування вимог позивач посилаються на те, що у 2009 році ПАТ "Український інноваційний банк" (далі банк) звернувся до позивача із позовом про стягнення грошових коштів за кредитним договором. З моменту отримання вказаної позовної заяви ОСОБА_1 взнав про те, що нібито між ним та ПАТ "Укрінбанк" було укладено кредитний договір № 25/07-ф від 23.02.2007 року, за яким він отримав грошові кошти в сумі 200 000 гривень. За фактом протиправного формування пакету документів для видачі вказаного кредиту, 14.09.2010 року, прокурором міста Тернополя було порушено кримінальну справу стосовно службових осіб Тернопільського підрозділу AT "Укрінбанк". У листопаді 2011 року Тернопільським міськрайонним судом у даній кримінальній справі постановлено обвинувальний вирок.

Про порядок оформлення кредиту йому нічого не відомо. Будь-яких заяв в АТ "Укрінбанк" про отримання кредиту він не писав та грошових коштів згідно договору кредиту не отримував.

Крім того, у нього відсутній другий примірник кредитного договору та будь-яких коштів на погашення кредиту він не сплачував. Працівник Банку не повідомляв йому про те, що на нього оформляється кредит в сумі 200 000 гривень, йому лише було повідомлено, що він буде поручителем УПП "Металоресурси".

Ваажає, що його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме те, що він підписує саме кредитний договір, внаслідок чого бере на себе обов'язок позичальника, зобов'язується погашати кредит і відсотки за ним та інші платежі та стає формальним боржником банку.

Посилаючись на наведене, просив визнати недійсний договір № 25/07-ф, укладений між ним та банком 23.02.2007 року, як такий, що вчинений під впливом обмуна та за безгрошовістю.

У судовому засіданні позивач та його представник -адвокат ОСОБА_2 позов підтримали з підстав викладених в ньому та просив задовольнити. Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що оспорюваний договір суперечить його волевиявленю та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки він не мав наміру укладати договір кредиту та отримувати у кредит кошти у розмірі 200 000 грн. та спірних коштів не отримував.

Крім того, ОСОБА_1 заперечив факт підписання ним договору кредиту, у звязку чим, суд витребовував у банку оригінали договору кредиту для призначення почеркознавчої ексртизи, однак, банк жодних документів не надав.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про час та мцсе його був повідомлений належним чином. Заяви про розгляду справи без його участі суду не подава.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився, хоча про день та час слухання справи повідомлявся судом. ОСОБА_3 був присутній у попередньому судовому засіданні, позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПУ України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне, проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія кредитного договору № 25/07-ф від 23.02.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 (Позичальником) та АТ "Укрінбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрінбанк" (Кредитором), в особі директора Тернопільської філії ОСОБА_4, згідно умов якого банку надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 200 000 гривень на споживчі постреби, із сплатою 18% річних, з кінцевим строком повернення до 22 лютого 2008 року.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 07 листопада 2011 року у кримінальній справі №1-34/2011р. по обвинуваченню ОСОБА_4 В,І, та ОСОБА_5, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 (у попередній редакції), ч.2 ст.367 (у попередній редакції) КК України, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 (у попередній редакції) КК України.

Даний вирок не оскаржувався та набрав законної сили.

Вироком суду встановлено, що згідно прибуткових касових ордерів УПП «Металоресурси» кошти отримані по кредитному договору № 25/07-ф, укладеному між Тернопільською філією АТ «Укрінбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 були внесені в касу УПП «Металоресурси «.

Вказаний факт також підтверджується прибутковим касовим ордером від 23.02.2007 року наявним у матерілах справи, з якого вбачається, що кредитні кошти у розмірі 200 000 грн. отриманні від банку згідно кредитного договору №25/07-ф від 23.02.2007 року зараховані у касу УПП «Металоресурси».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 суду пояснив, що з квітня 2007 року по травень 2008 року він працював офіціантом в ресторані «Диканька» (ПП Коруна ОСОБА_6). В лютому 2007 року від ОСОБА_3 йому поступила пропозиція про оформлення договору поруки кредиту щодо забезпечення виконання зобовязань УПП «Металоресурси» перед банком. ОСОБА_3 повідомив, що кредит буде використаний у фінансово-господарській діяльності УПП «Металоресурси», а з його сторони необхідно було зявитись в банк і підписати відповідні документи необхідні для видачі даного кредиту, які йому будуть надані працівниками банку. Суми кредиту ОСОБА_3 не називав. Він погодився на умови представлені ОСОБА_3 так як повністю довіряв йому і підписав документи, які йому представив, якийсь працівник банку, хто саме не пригадує, які саме документи він підписував він також не знає та заперечує факт підписання договору кредиту.

Крім того, будь-яких документів для видачі кредиту, довідку про доходи, сімейний стан та інше він банку не подавав. Грошових коштів згідно оспорюваного договору він не отримував та будь-яких платежів на погашення боргу не здійснював.

В жовтні 2009 року, коли йому прийшло повідомлення з банку про необхідність погашення кредиту він зрозумів, що коли підписував в «Укрінбанку» документи на прохання ОСОБА_3, то саме тоді кредит було оформлено на його імя, хоча своєї згоди на це нікому не надавав, а коли підписував документи то гадав, що кредит оформляється на УПП «Металоресурси», як саме йому і говорив ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що з 2004 року є директором унітарного приватного підприємства «Металоресурси», яке було зареєстровано у ІНФОРМАЦІЯ_1. Дане підприємство здійснювало господарську діяльність у сфері оптової закупівлі та переробки брухту чорних металів. У зв`язку з виниклою потребою у збільшені обігових коштів та збільшені об`ємів переробки брухту чорних металів необхідно було залучити кредитні грошові кошти. Серед банківських установ міста Тернополя найвигіднішу для підприємства пропозицію для співпраці надало акціонерне товариство «Український інноваційний банк». Приблизно з кінця весни 2005 року він познайомився із службовими особами АТ «Укрінбанк», а саме з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та іншими працівникми банку прізвищ яких вже не пам`ятає. Влітку 2005 року УПП «Металоресурси» отримало від АТ «Укрінбанк» перший кредит в розмірі 1 200 000 гривень. Вказаний кредит був повністю погашений і будь-яких непорозумінь із Банком у нього не було. Через рік, приблизно у квітні-травні 2006 року працівник банку ОСОБА_5 запропонував оформити на УПП «Металоресурси» ще один кредит для поповнення обігових коштів підприємства. Суть пропозиції полягала у тому, що Банк має певну кількість грошових коштів, які необхідно «роздати» у вигляді кредитів, щоб ці кошти працювали і були оплачуваними, тобто необхідно було показати роботу Тернопільської філії АТ «Укрінбанк» перед керівництвом АТ «Укрінбанк». При цьому ОСОБА_5 пояснив, що самостійно буде займатися усіма неохідними для отримання кредиту документами. Під час процедури оформлення кредитів ОСОБА_5 просив надати ксерокопії паспортів працівників УПП «Металоресурси», мотивуючи це тим, що вони нібито будуть поручителями підприємства перед Банком, і що це є звичайна процедура. Він особисто надавав йому частину ксерокопій паспортів працівників, які працювали на УПП «Металоресурси». Також ОСОБА_5 неодноразово приїжджав до нього та надавав для підпису і завірення відтиском печатки підприємства документи. Які саме документи надавались йому ОСОБА_5 пригадати на даний час не може. Грошові кошти, які отримувались за документами підготовленими ОСОБА_5, останній привозив йому на офіс, де він приймав їх у касу підприємства та видавав відповідні прихідні квитанції. Також два рази він сам їздив у банк забирати грошові кошти, на які виписував відповідні квитанції про те, що ці гроші оприбутковуються касою підприємства як кредит. При цьому, ОСОБА_5 вказував йому які саме номери та дати кредитних договорів вписувати у ці прибуткові квитанції. Працівникам підприємства він також пояснював, що цей кредит повністю оформляється на підприємство, а вони лише є поручителями.

У квітні 2008 року ОСОБА_5 повідомив його про те, що у Тернопільську філію АТ «Укрінбанк» приїжджає перевірка з центрального офісу АТ «Укрінбанк», а тому він зобов`язаний знайти всіх фізичних осіб та підписати значну кількість документів «заднім» числом. Ознайомившись із даними документами він зрозумів, що ОСОБА_5 протягом 2006-2007 років повністю оформляв кредити на фізичних осіб, у тому числі і на ОСОБА_1.

На його зауваження щодо введення в оману, ОСОБА_5 повідомив про те, що зараз необхідно ці документи перед перевіркою підписати, а в подальшому він виправить ситуацію, оскільки саме він є керуючим Тернопільської філії АТ «Укрінбанк». У травні 2008 року на прохання керівника комісії АТ «Укрінбанк», яка здійснювала перевірку діяльності Тернопільської філії АТ «Укрінбанк», він зустрівся із ними і повністю визнав борг УПП «Металоресурси» перед Банком, про що вони підписали відповідний протокол та провели розмову про документальне переведення боргу на УПП «Металоресурси». Однак, з серпня 2009 року Банк розпочав звертатись у правоохоронні органи і суди до фізичних осіб про стягнення боргу за кредитними договорами, до яких останні ніякого відношення не мають і ніяких грошових коштів ці особи не отримували.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у справі, у тому числі покази свідків, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Згідно із зазначеними вимогами зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив , що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно з вимогами ст. 1051 ЦК позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Судом встановлено, що кошти за оспорюваним кредитним договором були отримані саме УПП "Металоресурси" безпосередньо від ТФ АТ "Укрінбанк". Позивачу було відомо про домовленість ОСОБА_3 з працівниками банку про надання кредиту, який мав бути використаний ОСОБА_3, при цьому ОСОБА_1 повинен був виступити лише поручителем за оспорюваним договором кредиту.

Таким чинорм, суд вважає, що в судовому засіданні доведено факт того, що оспорюваний договір кредиту не був спрямований на настання реальних наслідків, оскільки кошти за таким кредитом отримало УПП «МЕталоресурси», яке і здійснювало погашення кредиту .

Враховуючи вищенаведенні вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконня, що даний оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому з метою захисту прав позивача кредитний договір № 25/07-ф від 23.02.2007 року, слід визнати недійсним на підставі вимогш ч.5 ст.203, ст.215 ЦК України.

Відповідач у судове засідання не зявився, при цьому був належним чином повідомений про час та місце розгляду справи, на неодноразові вимоги суду, не надав суду оригіналів оспорюваного договору кредиту, кредитної справи ОСОБА_1, і тим самим не спростував доводів позивача та встановлених судом обставини справи.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 213, 215, 294 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 527, 554, 559, 609 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" третя особа ОСОБА_3 про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №25/07-ф від 23 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та акціонерним товариством "Український інноваційний банк" правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" .

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку лише у разі залишення судом, який його ухвалив, без задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддяОСОБА_7