АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 05 листопада 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту належності на праві власності квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 05 листопада 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту належності на праві власності квартири.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції прийшов до висновків, що фактично заявник ставить вимогу про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку із втратою правовстановлюючого документу на неї. Однак визнання права власності розуміє під собою спір про право, що повинен розглядати в порядку позовного провадження, а тому є підстави для відмови у відкритті провадження.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як вбачається зі змісту заявлених вимог, заявниця просила суд встановити факт належності ОСОБА_3 на праві власності квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що документ, що підтверджує належність їй на праві власності вказаної квартири, а саме оригінал договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири №1-0205/97 від 01.04.1997 року було втрачено, в зв'язку з чим вона, будучи власником квартири, фактично не може розпоряджатись своїм майном.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суд України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що визнання права власності розуміє під собою спір про право, що повинен розглядати в порядку позовного провадження, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 та ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

За загальним правилом, встановленим цим Кодексом судя, отримавши заяву, повинен перевірити дотримання заявником вимог щодо змісту та форми заяви.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт та докази, що підтверджують факт.

Крім того, частиною другою цієї статті встановлено, що до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Суд першої інстанції не врахував цих положень та не звернув уваги, що заява не відповідає вимогам, передбаченим ст. 258 ЦПК України, до заяви не додано довідку про неможливість відновлення втрачених документів відповідно до вимог ч.2 ст. 258 ЦПК України.

З огляду на викладене оскаржена ухвала є передчасною, постановленою з порушенням норм процесуального права, підлягає до скасування, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 05 листопада 2015 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді