Справа № 150/738/15-ц
Провадження по справі №2/150/270/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2015 року Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.,

при секретарі Бровко Д.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації Вінницької області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до районного суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації Вінницької області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що неповнолітній син ОСОБА_5 перейшов жити до позивача, де на даний час і проживає та перебуває на його утриманні. Оскільки, від офіційного визначення місця проживання дитини залежить здійснення прав на соціальне забезпечення дитини та сімї, ОСОБА_1 вважає, що місце проживання дитини підлягає визначенню з ним.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задоволити.

Відповідач позовні вимоги не визнає і заперечує проти зміни місця проживання неповнолітнього сина. Пояснила, що згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області малолітній син ОСОБА_6 має проживати із нею, і ОСОБА_3 не повинна чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_6. Одного разу син ОСОБА_6 пішов в гості до батька та більше не повертався додому. Як відомо відповідачу, умови проживання сина у позивача є неналежними, так як його хата містить лише дві кімнати, діти сплять на підлозі, за ними здійснюється неналежний догляд. На прохання відповідача до ОСОБА_1 аби той привіз їй сина додому, останній категорично відмовився.

Представник третьої особи ОСОБА_4 начальник Служби у справах дітей Чернівецької РДА, в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Пояснила, що працівники Служби у справах дітей Чернівецької РДА разом із секретарем Лозівської сільської ради Чернівецького району були у будинку як позивача, так і відповідача без попередження. В будинку ОСОБА_3 було прибрано, охайно, в наявності електрична плита, побутова техніка, їжа була приготовлена. Будинок складається з чотирьох кімнат. Дівчатка /доньки/ ходять до дитячого садка с. Гонтівка, завжди охайно вдягнені. ОСОБА_3 утримує домашнє господарство: двоє поросят та домашню птицю, обробляє земельну ділянку. Для того, щоб діти мали усе необхідне, ОСОБА_3 ходить на роботу в садок, на поле. Зазначила, що зайшовши до будинку ОСОБА_1, з яким проживають пятеро дітей, та який не є його власністю комісія побачила безлад, в будинку було брудно, не прибрано, світла немає, замість одного з ліжок - розкладачка. Місце для уроків з розрахунку на двох дітей, дитяча кімната на усіх дітей одна, та й та замала. Позивач по справі не орієнтується в роках народження дітей. За наслідками обстеження соціально-побутових умов проживання обох батьків, відбулось засідання Комісії з захисту прав дитини Чернівецької РДА, яка одноголосно вирішила визнати недоцільним проживання малолітнього ОСОБА_5, 30.08.2009 р. з батьком ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, який є працівником Чернівецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП України у Вінницькій області, суду показав, що наприкінці літа до відділення поліції зверталась ОСОБА_3, в якій повідомила, що її син ОСОБА_6 пропав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, яка є директором Лозівської середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, суду показала, що син сторін ОСОБА_5 навчається в Лозівській школі, є старанним та здібним учнем. Його успішністю регулярно цікавляться обоє батьків.

Зясувавши позицію сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши та оцінивши в сукупності всі обставини справи та зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 2 грудня 2013 року (справа №150/981/13-ц) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Від даного шлюбу у сторін є малолітні діти: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 лютого 2014 року (справа №150/122/14-ц) визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: с. Лозове Чернівецького району Вінницької області по вул. Жовтневій, 127. Зобовязано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з малолітніми дітьми: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_7. Визначено наступний спосіб участі гр. ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_7 кожної суботи з 15 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин неділі по місцю проживання ОСОБА_1 за адресою: с. Лозове Чернівецького району Вінницької області по вул. Жовтневій, 127.

Вище зазначене рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 28.02.2014.

Відповідно до довідки, №648, виданої 01.09.2015 виконкомом Лозівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, до складу сімї ОСОБА_1 входять доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9 та сини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12, який зі слів батька проживає з 19.08.2015 але не зареєстрований /а.с. 9/.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виник спір щодо місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Частиною 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Визначаючи місце проживання малолітнього ОСОБА_5, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Так, мати ОСОБА_3 більше уваги приділяє вихованню сина, піклується про його фізичний та інтелектуальний розвиток, про що свідчать пояснення представника Служби у справах дітей Чернівецької РДА ОСОБА_4, яка вказала, що при огляді будинку ОСОБА_1 /позивача по справі/ ні іграшок, ні дитячих книжок та інших предметів для розумового розвитку дітей не виявлено. Крім того, ОСОБА_4 повідомила, що під час обстеження житла ОСОБА_1 був встановлений факт неналежного харчування дітей.

Однією з цілей регулювання сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням (ч. 2 ст. 1 СК України).

ОСОБА_1 з метою унеможливити спілкування сина з матірю, забрав дитину до себе і не повертає матері, ігноруючи тим самим рішення Чернівецького районного суду від 17 лютого 2014 року, відповідно до якого місце проживання малолітнього ОСОБА_5 визначено біля матері ОСОБА_3

Як свідчить акт обстеження матеріально побутових умов проживання сімї ОСОБА_1 від 18.11.2015, комісією у складі начальника Служби у справах дітей Чернівецької РДА ОСОБА_4, спеціаліста 1-ї категорії Служби у справах дітей Чернівецької РДА ОСОБА_16, зав. Сектору у справах дітей ОСОБА_17, головного спеціаліста відділу освіти РДА ОСОБА_18, державного соціального інспектора Ладанюк О.В. та секретаря Лозівської сільської ради ОСОБА_19 проведено обстеження умов проживання сімї ОСОБА_1, яким встановлено, що на утриманні останнього перебуває пятеро неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12. Сімя утримується за рахунок виплат з центру зайнятості та соціальних виплат. Будинок, в якому проживає ОСОБА_1 разом із дітьми, не належить ОСОБА_1, діти не прописані у вказаному будинку. В будинку не прибрано, в кімнаті брудно, ліжок на усіх дітей не вистачає. Будинок не придатний для проживання дітей. Позивач по справі не орієнтується в роках народження дітей. За наслідками обстеження соціально-побутових умов проживання обох батьків, відбулось засідання Комісії з захисту прав дитини Чернівецької РДА, яка одноголосно вирішила визнати недоцільним проживання малолітнього ОСОБА_5, 30.08.2009 р. з батьком ОСОБА_1

Згідно акту обстеження матеріально побутових умов проживання сімї ОСОБА_3 (відповідача по справі) від 23.11.2015, комісією у складі депутата Гонтівської сільської ради ОСОБА_20, сільського голови ОСОБА_21, голови комісії з питань опіки та піклування при сільській раді ОСОБА_22 проведено обстеження умов проживання сімї ОСОБА_3, яким встановлено, що з останньою проживає двоє неповнолітніх дітей. Сімя утримується за рахунок соціальної виплати на дітей та коштів, отриманих ОСОБА_3, працюючи в садочку та на полі на сезонних роботах. ОСОБА_3 проживає разом із неповнолітніми дітьми у власному будинку, в якому є чотири житлові кімнати, кухня, коридор, веранда. Дитяча кімната облаштована всіма необхідними речами (столом, ліжками, стільцями, одягом і т.д.). В будинку прибрано, чисто, їсти наварено. Діти забезпечені всіма необхідними речами. В наявності є уся необхідна побутова техніка, дитячі іграшки, книги. Світлана утримує домашнє господарство.

Умови проживання сімї ОСОБА_1 та сім*ї ОСОБА_3, які викладені у вище вказаних актах обстеження матеріально побутових умов проживання, сторонами не оспорюються.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд зазначає про те, що у даній справі як мати так і батько мають однакові соціальні можливості для забезпечення дітей усім необхідним для їх розвитку, включаючи матеріальне забезпечення, виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний та моральний розвиток.

Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Українське сімейне законодавство встановлює принцип рівності прав і обов'язків матері та батька стосовно дитини. Однак, сформована судова практика при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини в першу чергу керується принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Так, принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

Лише у разі наявності виняткових обставин, передбачених частиною 2 статті 161 Сімейного кодексу України, а саме: відсутність у матері самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами або якщо мати своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, дитина може проживати з батьком. Однак, позивачем не доведено, що ОСОБА_3 /відповідач по справі/ веде аморальний спосіб життя та інші обґрунтовані підстави для зміни місця проживання сина ОСОБА_6.

Конвенція є міжнародним договором, приєднавшись до якого в 1991 році, Україна взяла на себе зобов'язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов'язкове. Вона ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов'язання для країн-учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини.

Як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, діти більшу частину часу проводять у його батьків пенсіонерів, так як він увесь час працює. Будинок, в якому проживає ОСОБА_1, документально не оформлений на нього і належить іншій людині. Умови для належного життя дітей в будинку відсутні.

З врахуванням системного тлумачення положень «Конвенції про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та СК України, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, за відсутності виняткових обставин, що дають можливість розлучити дитину з матірю, суд не знаходить підстав для постановлення рішення всупереч висновку Служби у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації Чернівецького району Вінницької області, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації Вінницької області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відмовити.

У відповідності до вимог статті 294 ЦПК України, рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення через Чернівецький районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено у відповідності до вимог статті 209 ЦПК України.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН