У х в а л а

24 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л. І., Лященко Н. П., Яреми А. Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 6 березня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2015 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та коштів, набутих без достатніх підстав, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсними боргової розписки та гарантійного листа,

в с т а н о в и л а:

Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням від 6 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив; ухвалив визнати недійсною розписку про його позику в ОСОБА_4 560 тис. грн та гарантійний лист, датовані 7 липня 2011 року; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 121 грн 80 коп. судового збору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішенням від 2 грудня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 6 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2015 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 скасував й ухвалив у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову; в іншій частині судові рішення залишив без змін.

2 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 6 березня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2015 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 604, 1046, 1047, 1053 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2013 року, 26 листопада 2014 року і 20 січня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи рішення від 2 грудня 2015 року, про перегляд якого порушує питання заявник, касаційний суд, скасувавши судові рішення в частині задоволення зустрічного позову та відмовивши в задоволенні заявлених вимог щодо визнання недійсними боргової розписки та гарантійного листа, дійшов висновку, що вказана розписка не може сприйматись як доказ укладення договору позики, оскільки кошти за цією розпискою ОСОБА_5 від ОСОБА_4 не отримував; при цьому ОСОБА_5 не може виступати гарантом перед кредитором, оскільки це суперечить приписам частини першої статті 560 ЦК України.

Крім того, касаційний суд погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для стягнення коштів з ОСОБА_5 з огляду на те, що ОСОБА_4 не довів обставин заміни первісного зобов'язання новим зобов'язанням (новація).

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 6 березня 2013 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що всі умови для новації боргу сторонами дотримані, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, завданих невиконанням зобов'язання, та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання зобов'язання недійсним;

- в ухвалі від 26 листопада 2014 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на необхідність визначити характер спірних правовідносин, надати належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам та з'ясувати, чи відбулася заміна боргу позиковим зобов'язанням, оскільки ці обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору;

- в ухвалі від 20 січня 2016 року касаційний суд, залишивши судові рішення без змін, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсною розписки та задоволення позовних вимог щодо стягнення суми боргу з огляду на те, що боржник не виконав узятих на себе зобов'язань за договором позики, а тому сума боргу підлягає стягненню у судовому порядку.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та коштів, набутих без достатніх підстав, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсними боргової розписки та гарантійного листа за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 6 березня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2015 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
Н.П. Лященко
А.Г. Ярема