АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8905/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Богдан О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2015 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.,

при секретарі Гречка Т.В.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника відповідача Корчадим В.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб па ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича наа рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості з заробітної плати.

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем до січня 2015 року. При звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку, а саме не було сплачено заборгованість по заробітній платі за жовтень та листопад 2014 року яка з урахуванням індексу інфляції на квітень місяць 2015 року становить 19 943, 75 гривень.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено..

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Міський комерційний банк" на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті заробітній платі за жовтень та листопад 2014 року в сумі 15952, 75 гривень та компенсацію індексу інфляції на суму 3991 гривень .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» подала апеляційну скаргу, де ставила питання про скасування рішення суду та постановлення нового з урахуванням викладених в апеляційній скарзі вимог. Вказуючи на необґрунтованість та порушення норм матеріального права.

Представник апелянта підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Позивач не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення сторін що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_3 починаючи з 25.06.2012 року була прийнята на роботу відповідачем на посаду заступника керівника Центру координації та розвитку інфраструктури банку ПАТ «Конверсбанк», що в липні 2012 року змінило свою назву на ПАТ «Міський комерційний банк».

Наказом № 29 - П від 26.01.2015 року позивач була звільнена у зв'язку з скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Вказуючи, що сторони визнали наявність заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати за жовтень 2014 року у розмірі 8092, 45 гривень та листопад 2014 року - 7853, 55 гривень. Неодноразові звернення позивача до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» про виплату заробітної плати підтверджується відповідними заявами. А відтак, беручи до уваги положення ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці" відповідно до яких заробітна плата виплачується регулярно в робочі дні та строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, але не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати" заборгована відповідачем сума має бути сплачена з урахуванням індексу інфляції, що мала місце у період, коли плату не сплачували та склала 3991, 75 гривень.

Розглядаючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказував на те, що судовим рішенням передбачено стягнення індексу інфляції в сумі 3991, 75 гривен. У той час як згідно до Постанови Правління Національного банку України № 732 від 20.11.2014 року ПАТ „ Міський комерційний банк" віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції ФГРФО № 124 від 20.1.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ „Міський комерційний банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Що свідчить про те, що починаючи з 20.11.2014 року, діяльність банку регламентується положеннями Закону України „ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". За яким у відповідності до ч. 5 ст. 36 стягнення неустойки, штрафу та пені суперечить законодавству.

Проте зазначені вище доводи апеляційної скарги не грунтуються на нормах діючого законодавства. А саме слід враховувати що між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються нормами КЗпП України, Законом України „Про оплату праці", Законом України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків її виплати".

Норми Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на який посилається апелянт не можуть регулювати питання пов'язані з нарахуванням та виплатою як заробітної плати так і її заборгованості.

Щодо доводів апелянта в частині заборони виплати заборгованості по заробітній платі з часу введення у відповідача тимчасової адміністрації і можливість виплати такої заборгованості лише за наявності включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів, що дасть підстави для сплати заборгованості в порядку черговості у відповідності до ст. 52 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", то вони також не заслуговують на увагу.

Зазначені вище доводи апеляційної скарги спростовуються положеннями п. 3 ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за якими обмеження встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 цього Закону не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'ю або смертю, того.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб па ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» ТимошенкаКостянтина Володимировича, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: