У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

9 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» (далі - ПАТ «АІСЕ Україна») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 квітня 2005 року між ними та ОСОБА_6 було укладено угоду № 92637 про надання послуг з метою придбання останнім легкового автомобіля марки «ЗАЗ», модель «Славута», вартістю 19 710 грн. Дана угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «Автоплан».

31 січня 2006 року відповідач отримав автомобіль «ЗАЗ 110307» «Славута», зареєстрував його на своє ім'я та зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84-х щомісячних повних внесків.

18 січня 2006 року між ПАТ «АІСЕ Україна» та відповідачами ОСОБА_7 і ОСОБА_8 було укладено договір поруки, за яким вони зобов'язалися відповідати перед кредитором (позивачем) у разі невиконання зобов'язань ОСОБА_6

ОСОБА_6 протягом з травня 2005 року по березень 2011 року щомісячно сплачував внески, передбачені угодою та додатками до неї, однак починаючи з квітня 2011 року припинив їх сплачувати.

Позивач зазначав, що на виконання умов угоди ОСОБА_6 було сплачено 64,2226% зі 100 % в оплату чистих внесків та 71 внесок з 84 внесків в оплату наданих ними послуг. Розмір боргу ОСОБА_6 перед позивачем за угодою станом на липень 2014 року складає 35,7774% від ціни автомобіля, актуальної у січні 2012 року та 13 внесків в оплату витрат послуг позивача.

У липні 2008 року українська автомобільна корпорація повідомила їх про те, що з серпня місяця 2008 року припинено виробництво автомобілів «ЗАЗ 110307» (Славута) та відповідно на підставі умов угоди вони здійснили заміну автомобіля «ЗАЗ 110307» (Славута) на автомобіль «ВАЗ 21070» (з коефіцієнтом зниження вартості нової моделі на 0,874818, оскільки вартість старої моделі 30 050 грн., а нової 34 350 грн.), виробництво якого з липня 2011 року також припинено та відповідно вони здійснили заміну на автомобіль «ВАЗ 21099» (з коефіцієнтом зниження вартості нової моделі на 0,8549533%, оскільки вартість старої моделі 54 888 грн., а нової 64 200 грн.), про що вони своєчасно повідомляли учасника та у подальшому для розрахунку щомісячних внесків використовували ціну «ВАЗ 21099» з урахуванням коефіцієнтів, на які знижувалась ціна для розрахунку внесків.

Розмір боргу ОСОБА_6 перед ними за угодою станом на січень 2012 року становив 35,7774% (100% -64,2226%) від ціни автомобіля, актуальної у січні 2012 року (дата направлення платіжної вимоги) та 17 (сімнадцять) внесків в оплату адміністративних витрат. Відповідно, загальний розмір заборгованості складає 20 032 грн 19 коп., з яких: чисті внески - 17 379 грн 93 коп., що складає 35,7774% від ціни автомобіля, що діяла станом на дату закінчення графіку внесків (48 577 грн 96 коп. х 26,8378%); адміністративні витрати - 26 52,26 (48 577 грн 96 коп. х 0,35 % + 20 % ПДВ) х 13 внесків.

24 січня 2012 року вони направили на адресу поручителів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вимоги одноразової сплати всієї суми заборгованості ОСОБА_6 за угодою не пізніше 3 лютого 2012 року, проте станом на липень 2014 року вимоги ними не виконані і борг не погашено.

У зв'язку з цим позивач ПАТ «АІСЕ Україна» просив стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за угодою № 92637 від 27 квітня 2005 року у сумі 20 032 грн 19 коп.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 3 вересня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ «АІСЕ Україна» відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягаєчастковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 квітня 2005 року між ПАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_6 було укладено угоду № 92637 з додатками. Дана угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «Автоплан». 27 квітня 2005 року ОСОБА_6 було надано право на отримання автомобіля, а 31 січня 2006 року він отримав автомобіль марки «ЗАЗ 110307» та зареєстрував його на своє ім'я. Відповідач в свою чергу зобов'язався оплатити вартість автомобіля та вартість наданих послуг.

18 січня 2006 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено договір поруки, за яким останні зобов'язалися відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов'язань ОСОБА_6

Встановлено, що з травня 2005 року по березень 2011 року ОСОБА_6 сплачував щомісячно внески, передбачені угодою та додатками до неї.

Згідно додатку № 1 до угоди № 92637 вартість автомобіля складала 19 710 грн., передбачені щомісячні внески (а. с. 7).

Згідно розрахунку платежів останній платіж був внесений відповідачем ОСОБА_6 14 березня 2011 року, а всього оплачено було 31 197 грн 45 коп. (а. с. 13-15).

Судами також встановлено, що розмір боргу відповідача ОСОБА_6 перед позивачем складав 20 032 грн 19 коп.

6 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення боргу за даною угодою.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положення 4.1 ст. 4 додатку № 2 до угоди № 92637 укладеної 27 квітня 2005 року сторони погодили щомісячний графік внесків погашення платежів.

Згідно з положенням 15.3 ст. 15 додатку № 2 до зазначеної угоди, у випадку, якщо учасник системи, який отримав автомобіль, не сплатить два або більше послідовних або вибіркових повних внесків, то такий учасник втрачає право виконання своїх платіжних зобов'язань за угодою шляхом і повністю одноразово достроково сплатити всі несплачені повні внески, що передбачені угодою, протягом десяти днів після отримання ним платіжної вимоги від фірми.

Таким чином, оскільки за умовами угоди погашення платежів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів, необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок судів про початок перебігу позовної давності - зі сплатою відповідачем останнього платежу, тобто з квітня 2011 року ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за укладеною угодою, позовна давність за вимогами позивача про повернення боргу, повернення якого відповідно до умов угоди визначено щомісячними платежами, повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, у справі № 6-116цс13, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про відмову ПАТ «АІСЕ Україна» в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.

Судами також встановлено, що строк дії угоди від 27 квітня 2005 року встановлено до 30 квітня 2012 року, до суду позивач до поручителів ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернувся лише 6 жовтня 2014 року, тобто після закінчення строку дії договору поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

З огляду на це, висновки судів щодо відмови ПАТ «АІСЕ Україна» у задоволенні позову до поручителів ОСОБА_7, ОСОБА_8 є законними і обґрунтованими, а тому судові рішення у цій частині слід залишити без змін.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим судом, так і апеляційним судом, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню в частині вирішення позову ПАТ «АІСЕ Україна» до ОСОБА_6 про стягнення боргу, із передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна»задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_6 про стягнення боргу скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.Є. Червинська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: