У Х В А Л А

7 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 6 липня 2015 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання незаконною відмови в наданні частини споживчого кредиту, стягнення збитків за введення в оману та пені,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 6 липня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

2 листопада 2015 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 6 липня 2015 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 червня 2015 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень постанови Національного банку України від 11 жовтня 2008 року № 319 «Про додаткові заходи щодо діяльності банків» (далі - Постанова НБУ від 11 жовтня 2008 року № 319), а також невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня і 5 листопада 2012 року, постанову Вищого господарського суду України від 26 серпня 2009 року, ухвалу Верховного Суду України від 13 жовтня 2010 року, постановлену ним як судом касаційної інстанції, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17 липня 2012 року, а також постанову пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» та постанову пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 29 липня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. При цьому суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 зазначив, що правомірність відмови банку в наданні йому чергового траншу кредиту за кредитним договором встановлено на підставі судових рішень, які набрали законної сили, тому згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. На час відмови банку в наданні чергового траншу кредиту Постанова НБУ від 11 жовтня 2008 року № 319 була чинною, втрата нею законної сили в подальшому не є підставою для визнання не чинними всіх офіційних документів, в яких є на неї посилання.

Постанова Вищого господарського суду України від 26 серпня 2009 року ухвалена в справі про стягнення суми депозитного вкладу.

Ухвала Верховного Суду України від 13 жовтня 2010 року, постановлена ним як судом касаційної інстанції, постановлена в справі про зобов'язання вчинити певні дії, зокрема зобов'язання банку розірвати договір про банківський строковий вклад (депозит) та видати суму вкладу шляхом переведення її в долари США направити суму на дострокове погашення кредитного договору, а залишок грошових коштів видати на руки.

Ухвала Вищого адміністративного суду України від 17 липня 2012 року постановлена в справі про визнання постанови не чинною.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2012 року постановлена в справі про стягнення банківського вкладу та відшкодування шкоди.

Постанова Вищого господарського суду України від 26 серпня 2009 року, ухвала Верховного Суду України від 13 жовтня 2010 року, постановлена ним як судом касаційної інстанції, ухвала Вищого адміністративного суду України від 17 липня 2012 року та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2012 року, надані заявником для порівняння, не можуть бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки їх постановлено у справах з іншим предметом спору, підставами позову та змістом позовних вимог.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2012 року зазначено, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо обґрунтованості відмови банком у наданні ОСОБА_4 чергового траншу посилаючись на постанову НБУ від 11 жовтня 2008 року № 319.

Порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2012 року, наданої заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час їх розгляду дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» та постанова Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» не є постановами Верховного Суду України, прийнятими у порядку визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, а тому на них не може здійснюватися посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання незаконною відмови в наданні частини споживчого кредиту, стягнення збитків за введення в оману та пені за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 6 липня 2015 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

Ю.Л.Сенін