Справа № 453/7/14 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/4288/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Берези В.І., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представників відповідача ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» - Матвіїва Б.М., Данюк І.В., позивача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 11 липня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника по виробництву Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» з 09.12.2013 року. Стягнуто з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» у користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.12.2013 року по 11.07.2014 року в розмірі 16 895 (шістнадцять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) гривень 40 коп. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» у користь ОСОБА_4 судові витрати пов'язані з витратами на правову допомогу в сумі 1550 (одну тисячу п'ятсот п'ятдесят) гривень. Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення оскаржило ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року апеляційну скаргу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» задоволено частково. Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено. Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника по виробництву Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» з 09.12.2013 року. Стягнуто з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» у користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.12.2013 року по 23.12.2014 року в розмірі 30 877,80 грн. вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року касаційну скаргу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі. Вважає, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставин справи. Зазначає, що при звільненні позивача з роботи було дотримано вимоги КзПП України, а рішення ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи. Так, позивача було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату, що проводилось у Сколівському військовому лісгоспі, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 40 і ч.3 ст. 43 КЗпП України. Позивач був попереджений про таке звільнення за два місяці до запланованого звільнення. Одночасно з попередженням позивачу було запропоновано вакантні посади в Сколівському військовому лісгоспі сторожа та опалювача котельні. В інших відокремлених структурних підрозділах підприємства вакантні посади були відсутні. Теж позивач не міг бути переведеним на посаду головного інженера Сколівського лісгоспу, оскільки така посада була скорочена 1.11.2013 року. Проте позивачем пропозиції про переведення на згадані посади не було прийнято, і тому, наказом №225-к від 9.12.2013 року його звільнено з роботи. Крім цього, при звільненні позивача згоди профспілкового комітету не потребувалось, оскільки позивач займав посаду заступника керівника відокремленого підрозділу. Що стосується неповідомлення місцевої ради про його звільнення, то це, згідно вимог закону, не може бути підставою для поновлення на роботі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача на підтримання апеляційної скарги, позивача та його представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Із змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив із того, що: адміністрацією Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» було порушено вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП України в частині неодночасного повідомлення державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника; відповідачем не надано жодних доказів щодо відсутності або наявності станом на 1.10.2013 року вакантних посад у ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат»; позивач 25.11.2013 року не був присутнім на засіданні первинної профспілкової організації, на якому розглядалося подання про розірвання трудового договору з працівниками Сколівського військового лісгоспу, письмової згоди про розгляд питання щодо його вивільнення не надавав, інших осіб діяти від свого імені не уповноважував, крім цього, питання скорочення відсутніх працівників повинно було розглядатись додатково, однак фактично було розглянуто без них, що є порушенням ст. 43 КЗпП України; крім цього згода профспілки на звільнення позивача була необхідною, оскільки хоч позивач і є заступником керівника відокремленого підрозділу, однак він був головою трудового колективу та є депутатом Сколівської районної ради. Вказані порушення та неврахування відповідачем вимог законодавства свідчать про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам справи та вимогам закону не відповідають, однак разом з тим вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення з інших підстав.

Так, як вбачається із матеріалів справи, позивач 9.12.2013 року наказом Т. в. о. директора ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» №225-к був звільнений з роботи з 9.12.2013 року, а саме з посади заступника начальника по виробництву Сколівського віськового лісгоспу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» у зв'язку із скороченням чисельності та штату у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно змісту п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Крім цього, п. 3 вказаного наказу було скасовано наказ начальника Сколівського віськового лісгоспу №227-к від 2.12.2013 року про розірвання з ОСОБА_4 трудового договору.

Вказаному наказу передував Наказ №192-к від 30.09.2013 року «Про скорочення штатів та чисельності», яким було наказано скоротити з 1.10.2013 року по Сколівському військовому лісгоспу ряд посад, серед яких і посада заступника начальника по виробництву.

Однак такий наказ в порушення вимог закону, Статуту ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та Положення Сколівського віськового лісгоспу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» був винесений не директором ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», а Начальником Сколівського військового лісгоспу, тобто не уповноваженою на винесення такого наказу особою.

Так, відповідно до п.п. 1.3, 1.4, 4.1, 4.3, 4.6 Положення Сколівського віськового лісгоспу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» (Т.1 а.с. 71-76), що не є юридичною особою, а відокремленим підрозділом ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та п.п. 6, пп. 6.1 абз. 2, 6, 11; 7 пп 7.2, 7.4, 7.5 абз. 13, 14, 7.8 Статуту ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» (далі ДП) (Т.1 а.с. 202-221), питання визначення організаційної структури, встановлення чисельності працівників і штатного розпису відносяться до виключної компетенції ДП, а не структурного підрозділу ДП та конкретно до компетенції керівника ДП, який визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Тобто питання скорочення штатів та чисельності працівників в цілому на підприємстві, включно із усіма його структурними підрозділами, одним із яких є Сколівський військовий лісгосп, вирішуються виключно керівником (директором) ДП, а не керівником кожного структурного підрозділу, що до його компетенції не належить.

Зважаючи на вказане, винесення наказів про проведення скорочення штату та чисельності працівників у тому чи іншому структурному підрозділі ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» належить до виключеної компетенції директора ДП і керівники структурних підрозділів не вправі виносити накази про проведення скорочення штату та чисельності працівників у їх підрозділі.

Зважаючи на вказане наказ № 192-к від 30.09.2013 року «Про скорочення штатів та чисельності», винесений Начальником Сколівського військового лісгоспу слід вважати незаконним, таким, що винесений всупереч Статуту ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та Положення Сколівського віськового лісгоспу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» без належних для цього повноважень.

Відповідно звільнення позивача за скороченням чисельності та штату згідно наказу вже Т.в.о. директора ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», що є наслідком згаданого незаконного наказу не слід вважати законним, зважаючи на те, що при такому звільненні не дотримано вимог закону щодо проведення такого скорочення чисельності та штату працівників, а саме відсутній наказ компетентної посадової особи про скорочення штату та чисельності працівників, за яким скорочена посада позивача.

Вказане, також, відповідає вимогам п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6.11.1992 року, згідно якого розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Стосовно до правил п.1 ст.40 КЗпП може бути розірвано трудовий договір при відмові працівника укласти договір про повну матеріальну відповідальність з поважних причин (або коли раніше виконання обов'язків за трудовим договором не вимагало укладення договору про повну матеріальну відповідальність), а також з особою, що приймалась для заміщення відсутнього працівника, але пропрацювала більше чотирьох місяців, при поверненні цього працівника на роботу, якщо відсутня можливість переведення з її згоди на іншу роботу. В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Враховуючи наведене вимога позивача про поновлення на роботі є обґрунтовано та такою, що підлягає до задоволення.

Крім цього, підставною та такою, що підлягає до задоволення є і вимога про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу з 10.12.2013 року по день поновлення на роботі, з врахуванням факту поновлення позивача на роботі за попереднім рішенням суду та здійсненим розрахунком у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 8.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Вказаним слід частково задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити з інших підстав.

Відповідно до задоволених вимог слід вирішити питання судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» - задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 липня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 на посаді заступника начальника по виробництву Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківский військовий ліспромкомбінат» з 9.12.2013 року.

Стягнути з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на користь ОСОБА_4 середній заробітнок за час вимушеного прогулу з 9.12.2013 року по 23.12.2014 року в розмірі 30877,8 грн.

Стягнути з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» в користь держави 487,2 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 121,8 грн. недоплаченого судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.І. Береза

Т.А. Гірник