Справа № 462/3637/15-ц
У Х В А Л А

08 грудня 2015 року Залізничний районний суд міста Львова

у складі:

головуючого судді Ліуша А.І.

при секретарі Трипалюк А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові скаргу ОСОБА_1 на дії Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції,-

В С Т А Н О В И В :

скаржник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, покликаючись на те, що 07 квітня 2015 року він звернувся до Залізничного ВДВС ЛМУЮ із заявою про поновлення виконавчого провадження, проте йому було відмовлено. Вважає такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки примусове виконання рішення суду було призначене державним виконавцем на 10 лютого 2015 року. 04 лютого 2015 року боржник лише частково виконав таке рішення суду, у чому державний виконавець не переконалась та склала акт про добровільне виконання рішення суду. Просить визнати дії виконуючої обовязки Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 неправомірними, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/11014/13-ц від 09 грудня 2014 року, поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/11014/13-ц від 09 грудня 2014 року, стягнути із ОСОБА_2 на його користь 6733,18 грн. завданої матеріальної шкоди, 20000,00 грн. моральної шкоди, 2500,00 грн. витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні скаржник скаргу підтримав, давши пояснення, аналогічні до викладеному у скарзі, просить її задоволити.

Представник субєкту оскарження, у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечила та пояснила, що постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки при виході за адресою: м. Львів, вул. Широка, 73, боржник добровільно виконав рішення суду шляхом демонтажу домофону, про що було складено акт. Просить в задоволенні скарги відмовити за її безпідставністю.

Заслухавши пояснення скаржника та представника оскаржуваної особи, дослідивши інші матеріали скарги, суд вважає, що скаргу слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що актом державного виконавця ВП№45982306 від 04 лютого 2015 року при виході за адресою: м. Львів, вул. Широка, 73, боржник ОСОБА_3 «Домофон.Інжиніринг.Охорона» добровільно виконав рішення суду шляхом демонтажу домофону.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№45982306 від 09 лютого 2015 року боржником ОСОБА_3 «Домофон.Інжиніринг.Охорона» добровільно виконано рішення суду щодо усунення перешкод у доступі до жилого примішення квартири №35 на вул. Широкій, 73 у м. Львові шляхом демонтажу домофону.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами.

Однак державним виконавцем, в порушення зазначених вимог закону, не забезпечено присутність стягувача ОСОБА_1 при здійсненні виконавчих дій, а саме при складанні акту державного виконавця ВП№45982306 від 04 лютого 2015 року, внаслідок чого позбавлено його права брати участь у провадженні виконавчих дій, заперечувати проти доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та інших прав, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Також виконуючою обовязки Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2, як безпосереднім керівником, не вжито жодних заходів, в межах своєї компетенції, щодо відновлення порушених прав скаржника та у листі від 29 квітня 2015 році, на адресу скаржника ОСОБА_1, лише формально, без жодного обґрунтування, зазначено, що підстав для поновлення спірного виконавчого провадження нема, а тому, на переконання суду, вказані дії також слід визнати неправомірними.

Окрім того, суд не бере уваги покликання представника оскаржуваної особи на те, що державним виконавцем повідомлено стягувача ОСОБА_1 про добровільне виконання боржником рішення суду та складення акту державного виконавця ВП№45982306 від 04 лютого 2015 року, оскільки представником оскаржуваної особи не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо повідомлення ОСОБА_1 та сам скаржник повідомив у судовому засіданні, що очікував на виконання рішення суду 10 лютого 2015 року та про існування такого акту не був повідомлений.

А також, суд вважає, що у задоволенні вимоги щодо стягнення із ОСОБА_2 6733,18 грн. заподіяної моральної шкоди слід відмовити, оскільки скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів щодо заподіяння саме ОСОБА_2 ОСОБА_1 матеріальної шкоди чи вчинення нею будь-яких дій, які б спричинилу йому хворобу чи заподіяли матеріальну шкоду. Крім цього, між вчиненням виконавчих дій оскаржуваною особою та хворобою скаржника пройшов тривалий відрізок часу, а тому суд вважає, що відсутній причинний звязок між діями оскаржуваної особи та матеріальними збитками, заподіяними стягувачу.

Що стосується завдання скаржнику моральної шкоди ОСОБА_2, то в ході судового розгляду позивачем не доведено фактів заподіяння йому моральних страждань та порушення нормальних життєвих звязків через часткове виконання рішення суду і за яких обставин чи якими саме діями оскаржуваної особи вони заподіяні, оскільки в судовому засіданні не встановлено протиправність діянь оскаржуваної особи, якими могла бути завдана скаржнику моральна шкода.

Крім цього, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2500,00 грн. витрат на правову допомогу, оскільки скаржником не зазначено, які саме послуги йому надавались, вартість та виконання кожної із них, а також ОСОБА_1 не надано суду жодних квитанцій чи товарних чеків, які б стверджували належну оплату таких послуг.

На підставі наведеного, суд вважає, що скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 386, 387 ЦПК України, Законом України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», із наступними змінами, суд, -

У Х В А Л И В:

скаргу ОСОБА_1 на дії Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції задовольнити частково.

Визнати дії виконуючої обовязки Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 Маряни Василівни неправомірними.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/11014/13-ц від 09 грудня 2014 року.

Зобовязати старшого державного виконавця Пазиняк Галину Ярославівну поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/11014/13-ц від 09 грудня 2014 року.

У задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 Маряни Василівни на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовити за їх безпідставністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

Копія вірна.

Суддя: Ліуш А.І.