Справа № 357/9482/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,
при секретарі - Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
У липні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із даною позовною заявою.
Вказував, що 23.11.2014 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики (розписка) відповідно до умов якого відповідач отримав 5000 грн. та зобовязався повернути 5450 грн. до 05.01.2015 року включено.
Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобовязань в частині повернення обумовленої договором грошової суми, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 5450 грн. боргу та 243,60 грн. судового збору.
В судове засідання позивач не з'явився, в позовній заяві щодо заочного розгляду справи не заперечував, надіслав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, а також надав газету «Час Київщини» з відповідним оголошенням про виклик відповідача в судове засідання та квитанцію про сплату витрат за оголошення в розмірі 280 грн.
Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення в пресі, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України.
В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи розписки 23.11.2014 року ОСОБА_2 взяв позику в сумі 5000 грн. у ОСОБА_1 та зобовязався повернути суму в розмірі 5450 грн. до 05.01.2015 року включно (а.с. 5).
Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 525, 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем, а також заперечень щодо суми боргу відповідач суду не надав.
Враховуючи вищевикладене, а також відсутність відомостей щодо виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині повернення обумовленої договором позики суми боргу, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача вказаної в позовній заяві суми боргу.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 243,60 грн. судового збору та 280 грн. витрат за публікацію оголошення в пресі.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5450 грн. боргу, 243,60 грн. судового збору та 280 грн. витрат за публікацію оголошення в пресі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Суддя ОСОБА_3