Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/8183/14-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 43 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання членом сімї квартиронаймача та визнання права на користування житлом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Житомирської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання членом сімї квартиронаймача та визнання права на користування житлом. Зазначала, що з 2009 року вона проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1. У даному помешканні проживав її батько ОСОБА_4, який помер 14.05.2014 року. За життя її батько являвся відповідальним квартиронаймачем. Після смерті батька, вона залишилась і надалі проживати у його квартирі. 26.08.2014 року КВЖРЕП № 8 було надано інформацію за запит її адвоката про те, що до дня смерті ОСОБА_4 з ним фактично проживала дружина ОСОБА_3 та дочка від першого шлюбу, тобто вона. Однак, вона самостійно проживала у квартирі без батька протягом тривалого часу, а той із дружиною ОСОБА_3 проживав окремо в сільській місцевості. Після смерті її батька ОСОБА_3 фактично не проживала у вищевказаній квартирі, і лише останнім часом іноді приїжджала у гості та жила по декілька днів. В подальшому їй стало відомо, що рішенням суду визнано за ОСОБА_3 право постійного користування спірною квартирою, хоча в квартирі фактично проживала та проживає на даний момент вона. Вважає, що дружина її покійного батька вирішила самостійно приватизувати дану квартиру та в подальшому, можливо, виселити її з квартири. Враховуючи вищевикладене, просила визнати її членом сім'ї ОСОБА_4, який був наймачем квартири АДРЕСА_2, та визнати за нею право постійного користування вказаною квартирою.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 20 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_2, членом сімї наймача за адресою: АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_2 право постійно користування квартирою №14 по вул.Котовського,103, в м.Житомир.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачка набула права користування квартирою №14 по вул. Котовського, 103 в м. Житомирі, оскільки була членом сім'ї наймача квартири ОСОБА_4

Такі висновки колегія суддів вважає обгрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 був наймачем квартири АДРЕСА_3. 14 травня 2014 року ОСОБА_4 помер. Позивачка є рідною донькою ОСОБА_4

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Відповідно до ч. 1 ст.106 ЖК УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Згідно зі ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 57, ч. ч. 1, 2 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що з 2009 року ОСОБА_2 як донька наймача проживає без реєстрації в квартирі АДРЕСА_3. На час вселення в квартиру до батька ОСОБА_4, позивачка була неповнолітньою.

З листа КП „ВЖРЕП №8 №730 від 26.08.2014 року вбачається, що особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_4 був відкритий на ОСОБА_4 На день смерті ОСОБА_4 з ним без реєстрації проживали дружина ОСОБА_3 та донька від першого шлюбу ОСОБА_2

З акту від 22.08.2014 року, підписаного працівниками КП „ВЖРЕП №8 та затвердженого директором підприємства вбачається, що факт проживання дружини ОСОБА_3 та доньки від першого шлюбу ОСОБА_2 на день смерті ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_4 підтвердили сусіди кв.№8, кв.№9, кв.№10.

Ці обставини в суді першої інстанції підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Покази цих свідків не суперечать письмовим доказам, які знаходяться у справі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається що в 2012 році ОСОБА_2 закінчила загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №8 м. Житомира, а в 2014 році закінчила Житомирський професійний ліцей харчових технологій і здобула професію кухар, кондитер.

Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Позивачка, будучи неповнолітньою особою та навчаючись у школі своїм місцем проживання обрала квартиру свого батька ОСОБА_4 Останній не був позбавлений батьківських прав відносно доньки.

В апеляційній інстанції ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_4 не заперечував, щоб донька ОСОБА_2 проживала разом з ним, він не вчиняв жодних дій для її виселення з квартири.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції посилаючись на норми ст.ст.64,65, 106 ЖК УРСР, обґрунтовано виходив з того, що позивачка, як неповнолітня донька вселилася до спірної квартири за згодою свого батька ОСОБА_4, який був наймачем квартири, вони постійно проживали тривалий час, це приміщення було її постійним місцем проживання, а відсутність реєстрації у спірній квартирі сама по собі не свідчить, про те, що особа, яка вселилася, не набула права користування житловим приміщення.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 12.08.2014 року задоволено позов ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 до Житомирської міської ради про визнання членом сім'ї квартиронаймача та визнання права на житло. Визнано ОСОБА_8 членом сім'ї наймача квартири АДРЕСА_5 О.А., який помер 14.05.2014 року. Визнано за ОСОБА_8 право постійного користування цією квартирою.

Тому, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що права ОСОБА_2, як доньки померлого наймача ОСОБА_9, та третьої особи ОСОБА_3, як дружини останнього, є рівними відносно права постійного користування спірною квартирою.

Наявність рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07.12.2006 року про визнання ОСОБА_10, разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що з вересня 2003 року втратили право на користування квартирою №14 по вул.103 в м. Житомирі на правильність оскаржуваного рішення не впливає.

Доводи ОСОБА_3 про те, що позивачка створила свою сім'ю, а тому не могла бути членом сім'ї ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки позивачка уклала шлюб 03 травня 2014 року, а ОСОБА_4 помер через короткий час, 14 травня 2014 року.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді