Єдиний унікальний номер (справа №) 216/6921/15-ц
Номер провадження у суді 2-з/216/100/15
УХВАЛА

23 жовтня 2015 року місто Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, відсотків за користування позикою, інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 03 вересня 2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, відсотків за користування позикою, інфляційних витрат, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 01.09.2012 року позичила у ОСОБА_2 30000 (тридцять тисяч) гривень. Залишений невиплачений борг у сумі 19500 грн не повертає довгий час.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу №216/6921/15-ц було розподілено судді Мазурчак В.М. 22 жовтня 2015 року винесено розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у звязку з переведенням судді Мазурчак В.М. на роботу на посаду судді до іншого суду. Відповідно до протоколу від 22 жовтня 2015 року цивільну справу № 216/6921/15-ц було розподілено судді Кузнецову Роману Олександровичу. Позивачем одночасно з позовом було подано заяву в порядку положень ст. ст. 151-152 ЦПК України про забезпечення позову по зазначеній цивільній справі шляхом накладання арешту на майно боржника, - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Для забезпечення позовних вимог, щодо стягнення з відповідача боргу разом з інляцією та 3 % річних у сумі 29632,52 грн. необхідно накласти арешт на квартиру, так як позивач має підстави побоюватись, що відповідач для того, щоб ухилятись від виконання рішення суду може відчуджити майно на користь третіх осіб, що в свою чергу може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанова) визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 Постанови).

Крім того, відповідно до п. 7 вказаної Постанови ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Проте до заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 не додано доказів на підтвердження того, що, по-перше, вказане у заяві нерухоме майно належить відповідачу на праві власності, а по-друге, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вищевказане нерухоме майно відповідача може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, не зазначено підстав на обґрунтування матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення й підлягають захисту шляхом вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Більш того розмір позовних вимог не відповідає виду забезпечення таких вимог, оскільки є неспівмірним із вартістю нерухомого майна.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому ч. 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що належними доказами є такі, що містять інформацію щодо предмета доказування, а згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Таким чином, з огляду на наведені приписи закону заявником не надано доказів того, що відповідач взагалі є власником квартири та має намір розпорядитись зазначеним нерухомим майном, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Виходячи з предмету позову та конкретних фактів, суд вважає, що заявником не доведена реальна загроза невиконання і утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позовних вимог, у звязку з чим заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 11, 58, 60, 151 Цивільного процесуального кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, відсотків за користування позикою, інфляційних витрат відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, якщо апеляційна скарга не буде подана, або якщо її залишено без змін апеляційною інстанцією.

Суддя Р.О. Кузнецов