Справа № 443/1296/15-ц Провадження № 2/443/621/15
У Х В А Л А

про забезпечення позову

22 грудня 2015 року. Жидачівсьий районний суд Львівської області

в складі : головуючої- судді ОСОБА_1

за участю секретаря Процака А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову та витребування доказів у цивільій справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс", ОСОБА_4, ОСОБА_5, т.о. Жидачівський районний сектор Державної міграційної служби у Львівській області, Орган опіки і піклування Жидачівської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення та зобов`язання повернути майно

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс", ОСОБА_4, ОСОБА_5, т.о. Жидачівський районний сектор Державної міграційної служби у Львівській області, Орган опіки і піклування Жидачівської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення та зобов`язання повернути майно.

Представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відчуження квртири № 29 будинку № 3 по вул. Княжий Брід в м. Жидачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення доказів шляхом витребування документів -слід відмовити з таких підстав.

Порядок витребування доказів регламентується ч.1 ст. 137 ЦПК України, де зазначено, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Однак, позивач ОСОБА_6, звертаючись до суду з клопотанням про витребування доказів, не надала відомостей , що б свідчили про звернення до відповідних установ та неможливість отримання заявлених доказів особисто, що стало підставою для відмови у задоволенні клопотання.

При розгляді заяви про витребування доказів, встановив, що відомостей та підстав, потрібних для витребування доказів в заяві не має, тому в задоволенні заяви про витребування доказів необхідно відмовити.

В порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України позивач не ствердив належними доказами, належність даного майна відповідачеві, що унеможливлює накладення арешту на майно.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення доказів, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов"язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов"язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття

відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв"язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв"язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Позивач не зазначла ідентифікаційний код або паспортні дані відповідача, що є підставою для відмови в накладенні арешту на майно відділом ДВС.

Зважаючи на відсутність в заяві про накладення арешту на майно, відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, відсутність відомостей про належність та наявність такого майна (автомобіля) у відповідача та з врахуванням наведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

При цьому суд вбачає доцільним роз"яснити стороні, що відмова в задоволенні заяви про забезпечення доказів не позбавляє права на повторне звернення до суду з такою заявою або на безпосереднє пред"явлення відповідного позову із дотриманням вимог процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 133, 135, 137, 209, 210 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову та витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс", ОСОБА_4, ОСОБА_5, т.о. Жидачівський районний сектор Державної міграційної служби у Львівській області, Орган опіки і піклування Жидачівської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення та зобов`язання повернути майно - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс", ОСОБА_4, ОСОБА_5, т.о. Жидачівський районний сектор Державної міграційної служби у Львівській області, Орган опіки і піклування Жидачівської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення та зобов`язання повернути майно.

Представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відчуження квртири № 29 будинку № 3 по вул. Княжий Брід в м. Жидачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення доказів шляхом витребування документів -слід відмовити з таких підстав.

Порядок витребування доказів регламентується ч.1 ст. 137 ЦПК України, де зазначено, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Однак, позивач ОСОБА_6, звертаючись до суду з клопотанням про витребування доказів, не надала відомостей , що б свідчили про звернення до відповідних установ та неможливість отримання заявлених доказів особисто, що стало підставою для відмови у задоволенні клопотання.

При розгляді заяви про витребування доказів, встановив, що відомостей та підстав, потрібних для витребування доказів в заяві не має, тому в задоволенні заяви про витребування доказів необхідно відмовити.

В порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України позивач не ствердив належними доказами, належність даного майна відповідачеві, що унеможливлює накладення арешту на майно.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення доказів, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов"язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов"язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття

відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв"язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв"язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Позивач не зазначла ідентифікаційний код або паспортні дані відповідача, що є підставою для відмови в накладенні арешту на майно відділом ДВС.

Зважаючи на відсутність в заяві про накладення арешту на майно, відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, відсутність відомостей про належність та наявність такого майна (автомобіля) у відповідача та з врахуванням наведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

При цьому суд вбачає доцільним роз"яснити стороні, що відмова в задоволенні заяви про забезпечення доказів не позбавляє права на повторне звернення до суду з такою заявою або на безпосереднє пред"явлення відповідного позову із дотриманням вимог процесуального закону.