Єдиний унікальний номер 235/4211/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1158/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Дундар І.О.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Артемівську Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Красноармійської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Красноармійської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що суд не в повному об'ємі з'ясував обставини, які мають значення для справи, та на думку ОСОБА_1 відповідач самоусунувся та умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд не дав належної оцінки доказам та поясненням свідка.

ОСОБА_1 не згодна з висновком суду про те, що несплата аліментів не свідчить про ухилення відповідача від батьківських обов'язків. Вона вважає, що для задоволення позову є всі підстави, і відповідач має бути позбавлений батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка та її представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити апеляційну скаргу.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Орган опіки та піклування Красноармійської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю відповідача, прокурора та Органу опіки та піклування Краматорської міської ради.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що 12 жовтня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 (а.с. 10, 9). 3 листопада 2014 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на дитину в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісяця (а.с. 11).

З довідки відділу ДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції видно, що відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам за період з 21.10.2014 року по 10.03.2015 року, яка становить 2905,95 грн. (а.с. 6, 7). Відповідно до ухвали Красноармійського міськрайонного суду від 2 лютого 2015 року відповідач оголошений у розшук як боржник по сплаті аліментів.

З висновку №02/26-446 від 23.06.2015 року Органу опіки та піклування Красноармійської міської ради, який зроблений з урахуванням рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, видно, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є недоцільним (а.с. 39-40).

Суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення батьківських прав.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, та відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам у справі.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами і визначив закон, який їх регулює, зазначивши, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина ОСОБА_4, зазначаючи, що відповідач не виконує свій обов'язок по сплаті аліментів на її утримання та утримання дитини.

Проте, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, наявність у відповідача заборгованості по аліментам на утримання дитини не свідчить про те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів. Сама по собі заборгованість не є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених вище норм законів апеляційний суд приходить до висновку, що позивачкою не надано суду переконливих доказів щодо свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками по вихованню сина.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Саме з цього виходив суд першої інстанції, відмовляючи позивачці у задоволенні позову.

З висновку №02/26-446 від 23.06.2015 року Органу опіки та піклування Красноармійської міської ради №01-30/2607 від 22 липня 2015 року не вбачається, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання малолітнього сина.

Позивачкою не доведено в судовому засіданні того, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Безумовно його участь у вихованні сина є недостатньою, але підстави для застосування до відповідача крайньої міри відсутні.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. Доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: