Справа № 236/2230/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Шавиріної Л.П.

при секретарі - Снігирьової О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Красний Лиман за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Краснолиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на 1/8 частину житлового будинку в порядку спадкування, суд

ВСТАНОВИВ:

06.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на 1/8 частину житлового будинку з відповідною часткою гоподарсько-побутових будівель та споруд, які розташовані в місті Красний Лиман, Донецької області, вул.. 8 Березня,17.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити, посилаючись на те, що він являється єдини спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, яка померла 24.01.2014 року, але позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/8 частку належного спадкодавцю житлового будинку у зв»язку з тим, що вона у встановленому законом порядку, який діяв на 1990 рік, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, який помер 30.05.1990 року, але не зареєструвала до моменту власної смерті. Тому просив визнати за ним право власності на вказане спадкове майно.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, бо він ґрунтується на вимогах закону і повністю підтверджений доказами.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного.

Судом встановлено, що 30.05.1990 року помер ОСОБА_6, після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається з 1/8 житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою м. Красний Лиман Донецької області, вул.. 8 Березня,17, та належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про спадщину, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори 18.02.1956 року по реєстру № 692 (а.с.13,18).

Єдиним спадкоємцем на вказане майно являлася ОСОБА_5, яка , являючись рідною сестрою спадкодавця, вказане майно прийняла відповідно до ст. 549 ЦК України(в редакції 1963 року), яка діяла на момент відкриття спадщини, бо з 13.08.1987 року і по день власної смерті постійно та безвиїзно проживала у вказаному житловому будинку та була у ньому зареєстрована(а.с.27-34). Однак свідоцтво про право на спадщину не отримувала.

24.01.2014 року померла ОСОБА_5 і після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою м. Красний Лиман Донецької області, вул.. 8 Березня,17(а.с.10).

Єдиним спадкоємцем за законом на майно ОСОБА_5 являється позивач її племінник, який своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 27.05.2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори по реєстру № 1771, відповідно до якого являється власником 7/8 житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою м. Красний Лиман Донецької області, вул.. 8 Березня,17(а.с.14-19,27-28,42).

Але у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частину вказаного житлового будинку постановою державного нотаріусу від 27.05.2015 року йому було відмовлено з тих підстав, що у спадкодавця відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно(а.с.21).

Досліджуючи, надані позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що державним нотаріусом обґрунтовано на підставі п.4.15 гл.10, п.1 гл.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5 відмовлено позивачу у посвідченні свідоцтва про право на спадщину на спірну спадщину, бо відповідно до п.4 ст.334 ЦК України(в редакції 2003 року) спірне майно підлягає реєстрації, а видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.и не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства та інше. В такому разі на підстав ст.5 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року нотаріус зобов»язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії.

Однак відповідно до ст.ст.548,561 ЦК України(в редакції 1963 року) прийнята спадкодавцем після смерті ОСОБА_6 спадщина 1/8 частина спірного житлового будинку з відповідною часткою гоподарсько-побутових будівель та споруд , належала ОСОБА_5 з моменту відкриття спадщини з 30.05.1990 року і видача свідоцтва про право на вказану спадщину жодними строками не обмежувалася.

В той же час, з 01.01.2004 року на підставі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. А право власності на вказане майно, відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на ерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, виникає з моменту його реєстрації.

Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тому суд вважає, що зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті, тобто зникла можливість зареєструвати у встановленому порядку право власності на майно, яке належло спадкодавцю.

В той же час, Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.

Перелік підстав припинення права власності, передбачений ч.5-6 ст.41 Конституції України, главою 25 ЦК України, є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Але вказані норми права не передбачають як підставу припинення права приватної власності смерть самого власника.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_5 прийняла спадщину у встановленому порядку відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України(в редакції 1963 року) бо постійно проживала зі своїм братом ОСОБА_6 як на час відкриття спадщини, так і по день власної смерті, від прийняття спадщини не відмовлялася(а.с.23,42).

Вказані обставини в судовому засіданні були також підтверджені свідками ОСОБА_3, ОСОБА_7

Незважаючи на те, що з 01.01.2004 року статтею 1297 ЦК України передбачений обовязок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це майно, але жодною нормою права не обмежений строк, на протязі якого спадкоємець повинен це зробити, бо ст.1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Тобто в діючому законодавстві існують прогалини і невідповідності щодо порядку та строків оформлення спадкоємцями своїх спадкових прав, котрі на погляд суду не можуть бути підставою припинення права власності спадкодавця на таке майно, так і порядок, встановлений діючим законодавством суперечить нормам цивільного законодавства в цій частині, які діяли на момент відкриття спадщини на 30.05.1990 року.

Суд також враховує, що згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Але надані позивачем докази свідчать про те, що спірне спадкове майно спадкодавець прийняв у спадщину, а тому на підставі ст. 548 ч.2 ЦК України(в редакції 1963 року) і у власність, у встановленому законом порядку, незаконність прийняття спадщини та набуття спадкодавцем права власності в судовому порядку не встановлено.

Тому суд приходить до висновку про те, що позивач в результаті прогалин законодавства, позбавлений можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне йому по закону нерухоме майно, у звязку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права.

Тобто судом встановлено, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню бо право власності на спадкове майно перейшло до позивача відповідно до закону.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.548,549 ЦК України(в редакції 1963 року), ст.ст.25,328,392,1216,1218,1258,1268, 1297, 1298 ЦК України, ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Краснолиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на 1/8 частину житлового будинку в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНПП НОМЕР_1, право власності на 1/8 частину житлового будинку з відповідною часткою гоподарсько-побутових будівель та споруд, які розташовані в місті Красний Лиман, Донецької області, вул.. 8 Березня,17, що залишилися після смерті ОСОБА_5, яка померла 24.01.2014 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя