Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 334/3170/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
Номер провадження 22-ц/778/6342/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», третя особа: ОСОБА_5 про захист прав споживачів, визнання частково недійсним положень договору і зобовязання внести зміни до положень договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (ТОВ «Порше Лізинг Україна»), третя особа ОСОБА_5 про захист прав споживачів, визнання частково недійсним положень договору і зобовязання внести зміни до положень договору.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 28 січня 2014 року вона уклала з ТОВ «Порше Лізинг Україна» договір про фінансовий лізинг №0009474, згідно умов якого та додатків до нього, як лізингоодсржувач отримала у користування автомобіль «ОСОБА_1 А6» ( 2,8 FSI), на який набуває права власності після виконання умов Договору.

Позивач вважає, що умови договору є несправедливими і порушують її права споживача.

При укладанні договору їй не надана необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація; до договору включені положення, що призвели до суттєвого дисбалансу фінансового характеру; умови договору є несправедливими, і надають право тлумачення договору виключно лізингодавцю.

Схеми відносно визначення сум платежів у еквіваленті до іноземної валюти, вводять її в оману і не дають їй можливості у чіткий спосіб визначити їх розміри та визначити кінцеву вартості договору. Пункт договору про повідомлення зміни курсу долара до національної валюти дає оманливу уяву про те, що суми платежів змінюватися не будуть.

У зв'язку з суттєвою зміною курсу долара США до національної валюти, кінцева вартість придбаного товару значно зросла, тому вона несе додаткові витрати, а відповідач отримує надприбутки.

Позивач у порядку досудового врегулювання неодноразово зверталася до лізингодавця з пропозицією щодо зміни умов договору, але її пропозиції залишилися поза увагою відповідача, а умови договору викладені таким чином, що можуть бути змінені лише за бажання ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визнати частково недійсними положення Договору про фінансовий лізинг №0009474, зокрема, вказівку, що «усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, відповідно до п. 6.3 та 2) відповідно до п. 6.4.2 ( якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу;

визнати недійсним п.6.3 Контракту та викласти його у наступній редакції: «Сторони погоджуються, що Лізингові платежі та інші Платежі, що підлягають виплаті за цим Контрактом на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна», відображають справедливу вартість Обєкта лізингу та забезпечують отримання ТОВ «Порше Лізинг Україна» очікуваної станом на дату виконання Контракту суми»;

зобов'язати відповідача внести до Графіку покриття витрат від 28.01.2015 року та затвердити його у гривні, виходячи з того, що суми зазначені у еквіваленті до долару США, розраховувались за курсом 8,7 грн. за долар США;

зобов'язати відповідача провести перерахунок сплачених коштів, відповідно до нового Графіку покриття витрат і зобов'язати виключити п.6.4.2, 6.4.3, 6.14, 6.15 з загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд проігнорував доводи позивача про те, що в договорі обмінний курс Порше Лізинг Україна визначає на власний розсуд, що погіршує положення споживача, оскільки курсова різниця досить велика, а тому не врахував, що чинне законодавство не містить заборони визначення грошового еквіваленту зобовязань в іноземної валюті. Коригування лізингових платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара США), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України. Крім того, поза увагою суду залишилася та обставина, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» не повідомляло її про ризики отримання фінансування у доларах США, а також про потенційний ризик зміни обмінного курсу долара США по відношенню до національної валюти, внаслідок чого збільшується щомісячний лізинговий платіж в гривнях. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4О підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2014 року ОСОБА_3С уклала з ТОВ «Порше Лізинг Україна» Договір про фінансовий лізинг № 0009474, згідно умов якого отримала у користування автомобіль «ОСОБА_1 А6» ( 2,8 FSI).

У Договорі вартість об'єкту лізингу визначено у еквівалентній 58066,00 доларів США сумі - 505174,20 грн.; авансовий платіж визначено у сумі еквівалентній 17419.80 доларів США, обсяг фінансування визначено у сумі еквівалентній 40646,20 доларів США; лізинговий платіж складає еквівалент 1189,24 доларів США; адміністративний платіж - еквівалент 870,98 доларів США; строк лізингу 60 місяців (а.с. 13).

Сторони визначили, що процентна ставка є змінною відповідно до п. 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (а.с .15-20).

Проценти, комісії інші платежі мають сплачуватися відповідно до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/ Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) (а.с.21-22,26-27)

Договір містить застереження, що «усі платежі, що підлягають сплаті повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, відповідно до п. 6,3 та 2) відповідно до п. 6.4.2 (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу».

Лізингоодержувач - ОСОБА_3 своїм підписом у Договорі підтвердила, що вона ознайомилася та зрозуміла всі умови цього Договору про фінансовий лізинг, Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/ Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), а також погодилася, що всі зазначені документи є невід'ємними частинами Договору та мають обов'язкову силу по відношенню до неї.

Розділ 3 та 4 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу визначає об'єкт контракту, порядок переходу права власності на об'єкт лізингу.

Відмовляючи у задоволенні позовуОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено застосування до неї нечесної підприємницької діяльності з боку ТОВ «Порше Лізинг Україна» або, що ця діяльність була агресивною, як і не доведено, що виконавець послуг ввів її в оману, надав нечітку, незрозумілу або двозначну інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору. Також не доведено наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки сторони у Договорі досягли згоди по всім істотним умовам і уклали цей договір, виявивши тим самим свою волю виникнення прав та обов'язків.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч. 2 ст. 806 ПК України відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж. поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Положення ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» регулюють порядок переходу права власності на предмет лізингу до лізингоодержувача та порядок розрахунків у разі переходу права власності до лізигоодержувача. Так, ч. 2 даної норми встановлює, що якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачені у ч. 3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявляючи вимогу про визнання недійсними пунктів договору лізингу на підставі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", позивачем не було доведено обставини, які б давали підстави вважати, що умови договору є несправедливими з наявністю одночасно ознак того, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін або завдають шкоди споживачеві.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а в силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами 28 січня 2014 року укладений цивільно-правовий договір (договір про фінансовий лізинг) з дотриманням усіх передбачених законодавством вимог, а тому згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним.

Сам договір містить 20 розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача, а Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується у системному зв'язку із спірними правовідносинами, що регулюються Законом України "Про фінансовий лізинг", який є спеціальним.

Щодо доводів апеляційної скарги, зокрема про те, щоТОВ «Порше Лізинг Україна» не повідомляло її про ризики отримання фінансування у доларах США, а також про потенційний ризик зміни обмінного курсу долара США по відношенню до національної валюти, то як уже зазначалося, сторони передбачили це в договорі (п.6.3) з чим позивач погодилася підписавши його, а ТОВ «Порше Лізинг Україна» додатково проінформувало ОСОБА_3 про те, що всі платежі підлягають сплаті і коригуються відповідно до діючого курсу валют на день виставлення рахунку, тому вона має усвідомлювати потенційних ризик зміни обмінного курсу (а.с.14).

Інші доводи та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: