Справа №463/2894/15-ц
Провадження №4-с/463/32/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

при секретарі судового засідання Миличук У.Р.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

державного виконавця Кіт В.Ю.

представника стягувача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Личаківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції,

в с т а н о в и в:

26 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії посадових осіб Личаківського ВДВС Львівського МУЮ та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження№47748381 на підставі виконавчого листа №2/463/46/13, виданого 04.12.2014р. Личаківським районним судом м.Львова у справі про виселення з квартири АДРЕСА_1 К. у м. Львові осіб, зареєстрованих в ній.

Вважає, що здійснення виконавчого провадження порушує його права, оскільки виконавчий лист не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» так як у ньому неповно вказано назву вулиці. Крім цього, вважає, що відкриття виконавчого провадження на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» взагалі суперечить вимогам закону.

В судовому засіданні заявник та його представник скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Державний виконавець та представник стягувача в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечили.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне.

04.12.2014р. Личаківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист №2/463/46/13 про виселення з квартири АДРЕСА_2 осіб, зареєстрованих в ній (а.с.16).

Постановою державного виконавця відкрито виконавчого провадження№47748381 та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду (а.с.17).

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб ), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження», ст. 17 якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Згідно ст. 25 Закону України « Про виконавче провадження «, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Підстави відмови у відкритті виконавчого провадження визначені ст. 26 Закону України « Про виконавче провадження «.

Звертаючись до суду з вищевказаною скаргою заявник та його представник посилаються, зокрема, на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, який набрав чинності 07.06.2014 року.

Крім цього, вважають, що виконавче провадження не могло бути відкритим у зв'язку з неповнотою зазначення вулиці, на якій знаходиться квартира, про виселення з якої прийнято рішення.

Водночас, згідно положень п.1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на який посилається заявник як на доказ неправомірності дій державного виконавця, передбачає, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Разом з тим, виконання в примусовому порядку рішення суду про виселення боржника з житлового приміщення, що виступає предметом іпотеки, не ототожнюється з поняттям примусового стягнення вказаного майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань позичальника за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Враховуючи вищенаведене, те, що оскаржуваною постановою відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання рішення суду про виселення заявника, а не звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає безпідставними посилання заявника та його представника на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як а підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Крім цього, судом не беруться до уваги невідповідність виконавчого листа вимогам Закону України «Про виконавче провадження» з тих підстав, що у ньому неповно вказано назву вулиці на якій знаходиться квартира, з якої слід виселити заявника, оскільки виконавцем в межах даного закону встановлено, що належна заявнику квартири №7, знаходиться саме на вулиці Костя, а не Нечуя Левицького у м.Львові.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.СТ.383-387 ЦПК України, -

ухвалив:

в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Личаківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відмовити.

Після набрання ухвалою суду законної сили, відновити стягнення за виконавчим листом №2/463/46/13, виданим 04.12.2014р. Личаківським районним судом м.Львова у справі про виселення з квартири АДРЕСА_1 К. у м. Львові осіб, зареєстрованих в ній, яке зупинене ухвалою суду від 17 липня 2015 року.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.Я. Головатий