У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

7 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про припинення поруки та визнання частково недійсним договору поруки за касаційною скаргою ОСОБА_4 та за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернулось з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 і ОСОБА_4, вимоги за яким у подальшому були збільшені, про стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення на заставлене майно.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 20 грудня 2007 року між банком та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 була укладена рамкова угода № 6478, відповідно до якої банк кредитує ФОП ОСОБА_3 у межах лімітів умов кредитування на суму, еквіваленту 300 000 доларів США, ліміт строку кредитування - 120 місяців, максимальний розмір процентів 40% річних, а ФОП ОСОБА_3 зобов'язується здійснювати своєчасне погашення усіх виданих на підставі рамкової угоди кредитів та сплачувати відсотки і інші платежі, передбачені договорами. Кредитні кошти надавались окремими траншами.

Так, на підставі цієї рамкової угоди за договором про надання траншу від 18 листопада 2011 року ПАТ «ПроКредит Банк» надав ФОП ОСОБА_3 кредит в сумі 85 000 доларів США на 30 місяців від дати видачі кредиту зі сплатою 13% річних. 27 червня 2013 року сторони внесли зміни до договору про надання траншу, збільшивши строк користування кредитом до 54 місяців.

18 листопада 2011 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладений договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язувалась відповідати перед банком у тому ж обсязі, що й ФОП ОСОБА_3

Крім того, 18 листопада 2011 року між банком та ФОП ОСОБА_3 у забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання траншу та рамковою угодою укладено договір застави рухомого майна, за яким у заставу банку передано фургон малотоннажний-В марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1.

18 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір застави рухомого майна, за яким у заставу передано легковий автомобіль седан-В марки АUDI, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Банк зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, однак боржник ФОП ОСОБА_3 не забезпечив своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого станом на 18 серпня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 1 237 174,57 грн, яку банк просив стягнути з відповідачів солідарно.

У рахунок часткового погашення заборгованості банк просив звернути стягнення на зазначене рухоме майно, що перебуває у власності відповідачів, зобов'язати їх передати вказані автомобілі ПАТ «ПроКредит Банк» та надати банку право на отримання необхідних документів і вчинення дій, пов'язаних зі здійсненням реєстраційного обліку, а також стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 3 654 грн.

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_3 і ПАТ «ПроКредит Банк» про припинення поруки та визнання частково недійсним договору поруки.

В обґрунтування своїх вимог вказувала на те, що після укладення договору поруки ПАТ «ПроКредит Банк» та ФОП ОСОБА_3 неодноразово змінювали графік погашення кредиту, погодили сплату комісії, чим збільшили розмір зобов'язань за кредитом без її згоди. Посилаючись на те, що умови договору поруки щодо згоди поручителя на всі зміни кредитних договорів та рамкової угоди суперечать нормам законодавства та порушують її права як поручителя, ОСОБА_4 просила визнати недійсним абзац 4 п. 2.3 договору поруки від 18 листопада 2011 року та визнати припиненою поруку, що забезпечувала виконання зобов'язань за договором про надання ФОП ОСОБА_3 траншу № 207.42338/FW207.18 від 18 листопада 2011 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року позов ПАТ «ПроКредит Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про надання траншу №207.42338/FW207.18 від 18 листопада 2011 року в розмірі 1 237 174,57 грн.

У рахунок часткового погашення заборгованості за цим договором звернуто стягнення на: фургон малотоннажний-В марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, шляхом надання ПАТ «ПроКредит Банк» права продажу транспортного засобу від власного імені будь-якій особі-покупцю за ціною, що буде визначена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання; легковий седан-В марки АUDI, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, шляхом надання ПАТ «ПроКредит Банк» права продажу транспортного засобу від власного імені будь-якій особі-покупцю за ціною, що буде визначена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передати ПАТ «ПроКредит Банк» транспортні засоби, на які звернуто стягнення, два комплекти ключів та інші прилади, необхідні для належного використання транспортних засобів, а також оригінали свідоцтв про реєстрацію даних транспортних засобів та іншу документацію на дані автомобілі (сервісну книжку, тощо).

Надано ПАТ «ПроКредит Банк» право на отримання дублікатів свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та право на вчинення всіх дій, необхідних для зняття з реєстраційного обліку, постановки на реєстраційний облік та перереєстрації даних транспортних засобів, а також для продажу від власного імені будь-якій особі-покупцю.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року змінено в частині розподілу судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_3 просить рішення судів скасувати в частині вирішення позову ПАТ «ПроКредит Банк» і справу в частині вирішення вимог до ФОП ОСОБА_3 закрити, а у позові до ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У частині відмови у задоволенні зустрічного позову просить рішення залишити без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення судів у частині відмови у задоволенні зустрічного позову і просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а касаційна скарга ФОП ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 20 грудня 2007 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ФОП ОСОБА_3 укладена рамкова угода № 6478, відповідно до якої банк зобов'язувався здійснювати кредитування ФОП ОСОБА_3 у межах ліміту, що еквівалентно 300 000 доларів США, ліміт строку кредитування - 120 місяців з максимальним розміром процентів 40% річних.

Нa підставі та на умовах цієї угоди між ПАТ «ПроКредит Банк» та ФОП ОСОБА_3 укладений договір про надання траншу № 207.42338/FW207.18 від 18 листопада 2011 року, у подальшому змінений договором від 27 червня 2013 року, на суму 85 000 доларів США, строком 54 місяці зі сплатою 13% річних, 2% комісії і 1% - за дострокове погашення кредиту.

Графік повернення кредиту та сплати відсотків за договором про надання траншу сторони визначили у додатку № 1 до договору від 18 листопада 2011 року, за яким ФОП ОСОБА_3 повинен сплатити ПАТ «ПроКредит Банк» 85 000 доларів США тіла кредиту, 16 421,78 доларів США - відсотків за користування кредитом, а всього - 101 421,78 доларів США періодичними платежами, останній з яких припадав на 19 травня 2014 року.

Графік погашення платежів сторонами договору змінювався.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання траншу, між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 18 листопада 2011 року укладений договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язувалась відповідати перед банком у тому ж обсязі, що й ФОП ОСОБА_3

Того ж дня також були укладені договори застави транспортних засобів з боржником та поручителем.

Оскільки ФОП ОСОБА_3 допустив порушення виконання зобов'язань, станом на 11 серпня 2014 року утворилась заборгованість, що еквівалентна 1 237 174,57 грн.

27 лютого 2014 року ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 були направлені вимоги про виконання зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, які отримані ними 1 березня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до укладеного договору поруки ОСОБА_4 поручилась перед банком за виконання ФОП ОСОБА_3 будь-яких зобов'язань, які виникають з рамкової угоди та укладених на її підставі кредитних договорів, у тому числі договорів про надання траншу, якщо такі зобов'язання не перевищують встановлених в угоді лімітів. Встановивши, що умови договору поруки законодавству не суперечить і договори між позичальником та боржником укладені в межах встановлених рамковою угодою лімітів кредитування, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Такі висновки суду першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам, що ними встановлені, і ґрунтуються на законі.

Вирішуючи справу в частині заявленого ПАТ «ПроКредит Банк» позову, суди попередніх інстанцій не визначилися з особою, яка притягується позивачем до участі у справі за пред'явленими позовними вимогами.

Так, особою, яка, на думку ПАТ «ПроКредит Банк», порушила його права, банк вказав суб'єкта підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_3 і саме з нього просив стягнути заборгованість. Вказавши відповідачем у справі, ОСОБА_3, суди стягнули заборгованість з ФОП ОСОБА_3

З такими висновками судів попередніх інстанцій у цій частині повністю погодитись не можна.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Суд першої інстанції, не визначившись з відповідачами, які на думку позивача, порушили його права, та з характером спірних правовідносин, дійшов передчасного висновку про можливість розгляду позову ПАТ «ПроКредит Банк» у порядку цивільного судочинства.

На такі процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, не звернула уваги і апеляційна інстанція, залишивши рішення суду першої інстанції у цій частині без змін.

Враховуючи вищевикладене, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення первісного позову ПАТ «ПроКредит Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково, касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2014 року в частині вирішення первісного позову ПАТ «ПроКредит Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий В.П.Гончар
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко