У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Рожнівської сільської ради про стягнення заборгованості по виплаті розрахункових при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з квітня 2012 року вона працювала прибиральницею у Народному домі ім. І.Франка у с. Рожнів Косівського району Івано-Франківської області. Наказом відповідача від 31 грудня 2014 року № 2 її було звільнено з посади прибиральниці за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Однак при звільненні з нею не було проведено розрахунку, а саме їй не було виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 4 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року.

У зв'язку з цим позивач ОСОБА_6просила стягнути з Рожнівської сільської ради на її користь 1 851 грн 87 коп. заборгованість по виплаті розрахункових при звільненні та 2 740 грн 50 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а всього 4 592 грн 37 коп. та стягнути з відповідача на її користь 500 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_6 1 851 грн 87 коп. заборгованості по виплаті розрахункових при звільненні та 500 грн. витрат на правову допомогу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 4 квітня 2012 року ОСОБА_6 була прийнята на посаду прибиральниці у Народний дім ім. І.Франка у с. Рожнів Косівського району Івано-Франківської області (а. с. 3-5).

Наказом відповідача від 31 грудня 2014 року № 2 ОСОБА_6 було звільнено з посади прибиральниці у Народному домі ім. І.Франка у с. Рожнів з 31 грудня 2014 року згідно з п. 1 ст. 38 КЗпП України (а. с. 6).

Відповідно до довідки Рожнівської сільської ради від 26 березня 2015 року № 10 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_6 за шість місяців перед звільненням складала 609 грн (а. с.7).

За час роботи позивачем не було використані щорічні відпуски за період з 4 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року, тобто за 2 роки і 8 місяців роботи.

Нарахування та виплата заробітної плати проводилася за рахунок коштів місцевого бюджету Рожнівської сільської ради Косівського району.

Встановлено, що при звільненні з роботи ОСОБА_6 не було виплачено розрахункові, а саме заробітну плату та компенсацію за невикористані відпуски з мотивів відсутності коштів у бюджеті на такі компенсації. Сума заборгованості на момент звільнення позивача з роботи складала 1 851 грн 87 коп. (а. с. 8).

ОСОБА_6 неодноразово зверталася до Рожнівської сільської ради Івано-Франківської області про виплату цієї заборгованості, однак їй постійно пропонували зачекати і за наявності коштів у бюджеті обіцяли здійснити виплату.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, а також те, що з 1 січня 2015 року ОСОБА_6 працює на посаді прибиральниці у будинку культури І. Франка і отримує таку ж заробітну плату у відділі культури Косівської районної державної адміністрації, суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольнили позов лише в частині стягнення суми заборгованості, яка невиплачена позивачу Рожнівською сільською радою Косівського району в день звільнення.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості, яка невиплачена позивачу Рожнівською сільською радою Косівського району в день звільнення, суди не звернули увагу на те, що на час звільнення ОСОБА_6 повний розрахунок з нею проведено не було, а тому висновки судів щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не ґрунтуються на вимогах ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.Є. Червинська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: