Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22- ц/778/4534/15 Головуючий у 1-й інстанції: Боровікова А.І.
ЄУ№333/6927/14-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:ОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в особистих інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в особистих інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_5 в особистих інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в особистих інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, треті особи ОСОБА_12, ОСОБА_13, Запорізька міська рада, Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району - про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічному позову ОСОБА_5 в особистих інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в особистих інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, до ОСОБА_11, треті особи ОСОБА_12, ОСОБА_13, Запорізька міська рада, Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району - про поновлення строку відсутності в житловому приміщенні, вселенні та усуненні перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 р. позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказавши, що у 2007 р. їй на сім'ю була надана 3-кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. У квартирі були зареєстровані: позивачка, її діти від першого шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - треті особи, а також її другий чоловік ОСОБА_14 та його діти від першого шлюбу відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_8 (до шлюбу ОСОБА_5) та ОСОБА_9, мати яких за рішенням суду була позбавлена батьківських прав.

У 2008 році відповідачка ОСОБА_5 після укладення шлюбу переїхала проживати до свого чоловіка. Від шлюбу вона має двох дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, місце проживання яких позивачу не відомо, оскільки відповідачка ОСОБА_5 не підтримує відносини з сім,єю позивачки

На теперішній час позивачці стало відомо, що відповідачка ОСОБА_5 без відома позивачки зареєструвала у спірній квартирі своїх малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідачка ОСОБА_8 (до шлюбу ОСОБА_7) також з 2010 р. перебувала у фактичних шлюбних стосунках с ОСОБА_8С, з 2012р. перебуває у зареєстрованому шлюбі та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в спірній квартирі не проживає. Відповідачка ОСОБА_9 в 2010 р. залишила спірну квартиру, виїхавши на проживання до своєї матері, місце проживання відповідачки ОСОБА_9 на теперішній час позивачці не відоме. Також без відому позивачки відповідачка ОСОБА_9 зареєструвала за адресою спірної квартири свою малолітню доньку ОСОБА_10

05.02.2011р. р. чоловік позивачки ОСОБА_15 помер, його діти та онуки з позивачкою та її дітьми ніяких відносин не підтримують.

Відповідачі тривалий час не проживають в спірній квартирі, речей належних останнім в квартирі не має, квартплату та оплату комунальних послуг не здійснюють, не отримують кореспонденцію за даною адресою і взагалі квартирою не цікавляться. Позивачка та її діти змушені сплачувати комунальні послуги за відповідачів.

Посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, позивачка просила суд визнати ОСОБА_5, її малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, її малолітню дитину ОСОБА_10, 07.09.20 ІЗроку народження, такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідачі ОСОБА_5, яка діє в особистих інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8С, ОСОБА_9С, яка діє в особистих інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 позовні вимоги не визнали повністю та звернулися до суду із зустрічним позовом про поновлення строку відсутності в житловому приміщенні, вселенні та усуненні перешкод у користуванні житловим приміщенням, вказавши, що в жовтні 2007 р. мер м. Запоріжжя особисто вручив ключі та ордер на вселення в зазначену квартиру їхньому батькові ОСОБА_15 та його дружині, первісному позивачу ОСОБА_11 Дана подія була висвітлена в загальнодоступних засобах масової інформації, про що свідчить роздруківка сторінки Інтернет сайту новин, яка додаються до зустрічного позову.

На момент вселення та до смерті батька ОСОБА_15 в лютому 2011 p., відповідачі проживали разом з дружиною батька і дітьми від її першого шлюбу (треті особи) однією сім'єю. До того ж спірне житлове приміщення було надано саме через те, що їхня сім'я підпадала під категорію багатодітних. Ордер на вселення був виданий саме на всю сім'ю із зазначенням в ньому всіх членів сім'ї. Позивачка за первісним позовом ОСОБА_11 після смерті їхнього батька систематично перешкоджала їм в здійсненні законного права на проживання в спірній квартирі, мотивуючи тим, що вона є їхньою біологічною матір'ю, постійно намагалася вигнати їх з квартири, ображала, чинила моральний тиск, викидала речі та відбирала ключі від вхідних дверей. Відповідачі (позивачі за зустрічним позовом) були змушені періодично проживати в друзів, орендувати тимчасове житло і через протиправні дії позивача за первісним позовом не могли реалізувати своє право на проживання в зазначеній квартирі. Після умовлянь і благань, вони періодично домагалися дозволу від ОСОБА_11 на повернення до місця проживання на короткий час, після чого вимоги про виселення повторювалися знову.

Далі вказали, що фактично позивач за первісним позовом узурпувала їхнє право на житло, чим порушила їхні конституційні права. В зазначеній квартирі зареєстровані малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_9, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, наданою позивачем за первинним позовом. Перешкоджання в доступі до житла з боку відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_11 істотно порушує права малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_10, передбачені як вітчизняним так і міжнародним законодавством.

Просили суд вселити ОСОБА_5С, малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та малолітню ОСОБА_10 до спірної квартири за адресою: АДРЕСА_3 та зобов*язати ОСОБА_11 не чинити перешкод позивачам за зустрічним позовом в користуванні спірним житловим приміщенням.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_5, малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, малолітню ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, в особистих інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в особистих інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнити їхні позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_11, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі втратили право користування жилою площею на підставі ст. 71 ЖК України, оскільки у добровільному порядку залишила спірну квартиру, тривалий час понад терміни, встановлені ст. 71 ЖК України, у ній не проживали без поважних причин.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що в 2007 році на сімю була надана квартира АДРЕСА_4. З цього часу в квартирі проживали та були зареєстрованими позивач ОСОБА_11, її діти від попереднього шлюбу ОСОБА_16 та ОСОБА_13, чоловік позивачки ОСОБА_15 та його діти від попереднього шлюбу ОСОБА_5, ОСОБА_8 (до шлюбу ОСОБА_5) Л.С. та ОСОБА_9

Окрім вказаних осіб в подальшому за місцем реєстрації матері за вказаною адресою були зареєстровані діти ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дитина ОСОБА_9 - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3,

05.02.2011 року чоловік позивачки ОСОБА_15 помер.

Дана квартира належить до державного житлового фонду.

Положеннями ст. 64 ЖК УРСР визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, в тому числі правом на користування жилим приміщенням.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_11 посилались на те, що відповідачі зі своїми дітьми не проживають у спірній квартирі без поважних причин, понад установлений ст. 71 УРСР України термін, а тому є такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Усупереч вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК України висновки суду не ґрунтуються на достатніх допустимих доказах.

Суд визнав установленими ті обставини, які не підтверджені належними доказами.

Відповідно до наявного у матеріалах справи акта від 18 серпня 2014 року, затвердженого не начальником а майстром житлового органу, ОСОБА_5 з 2008 року, ОСОБА_17 з 2009 року та ОСОБА_9 з 2010 року, не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_5. Проте в даному акті не наведено причин їх не проживання (а.с. 6).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 кожен окремо дали пояснення, про те, що оскільки відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не є рідними дітьми позивачки у них фактично постійно були неприязні стосунки. Рідний батько за життя достатньо уваги їм не приділяв, а ОСОБА_11 фактично за весь час проживання у спірній квартирі за ними не піклувалась і навпаки створювали перешкоди відповідачам у її користуванні, шляхом заборони використовувати воду, приймати душ, не надання ключів від квартири, забороною приходити до квартири після певної години, не впускала взагалі до квартири.

Наявність неприязних стосунків, які унеможливлюють спільне проживання відповідачів з ОСОБА_11 останньою фактично не спростовано. Сама ОСОБА_11 підтвердила колегії суддів, що відповідачі за її позовом дійсно не мають ключів від квартири, бо їх немає і у її дітей які там і зараз проживають. На запитання колегії суддів вона вказала, що з позовом звернулась, щоб особисто з дітьми приватизувати цю в квартиру, відповідачі в цій квартирі не можуть проживати фізично, оскільки не дозволяє житлова площа яка складає 36 квадратних метрів і вона проти їх вселення.

Показанні свідків, які вказували на добровільність не проживання відповідачів за первісним позовом у квартирі, колегія суддів оцінює критично оскільки вони спростовуються вказаними доказами та самим фактом відсутності у відповідачів ключів від квартири, заперечення проти проживання в ній позивача за первісним позовом

Окрім цього факт знаходження відповідачок за первісним позовом у шлюбі та народження дітей сам вже по собі вказує на вимушену неможливість, за наявності вказаних стосунків, та невеликої житлової площі відповідачкам проживати у спірній квартирі.

Однак ці причини не проживання є поважними і не позбавляють їх права користування житлом, оскільки іншого житла відповідачі та їх малолітні діти ні у власності ні у користуванні не мають.

Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі яка була надана в користування в тому числі і на них, носить вимушений тимчасовий характер. Користуватись житлом вони не мають змоги через те. що ОСОБА_11 та її діти (треті особи) проти цього заперечують, ключів від квартири вони не мають, іншого житла не мають. Вказаним житлом не можуть користуватись в тому числі і троє малолітніх дітей (двоє з яких у віці до трьох років).

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, 07.09.2013 року набули право користування жилим приміщенням в установленому порядку, а тому слід виходити з того, що він на законних підставах користується жилим приміщенням і відповідно до зазначених правових норм має обґрунтовану презумпцію своїх прав.

А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення прав відповідачів на користування житлом, могли бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення.

Вищевикладене свідчить про те, що доводи позивача про відсутність відповідачів у спірному жилому приміщенні понад шести місяців без поважних причин не підтверджені безспірними доказами, які позивач повинен був надати відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, а тому відсутні передбачені ст. 71 ЖК України підстави для задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_11 та про задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особистих інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в особистих інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_11 відмовити.

Позов ОСОБА_5 в особистих інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в особистих інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні квартирою та вселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 до квартири АДРЕСА_4.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: