АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9458/15 Справа № 199/3367/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на домоволодіння за набутою давністю,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на домоволодіння за набутою давністю.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст.344 ЦК України, по-перше необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права. Во-друге, таке володіння повинно бути відкритим. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом від 16 лютого 2000 року, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі під №1-220 ОСОБА_3 належить 2/9 частини домоволодіння №110а по вулиці Гуртовій у м. Дніпропетровську, 7/9 частин вказаного домоволодіння належить ОСОБА_2.

ОСОБА_3 помер 01 вересня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після його смерті спадкоємцем є його онука ОСОБА_2.

04 вересня 2015 року вона звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04.09.2015 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом, оскільки нею було пропущено термін на прийняття спадщини згідно ст.1272 ЦК України, а саме ОСОБА_2, не подала заяву про прийняття спадщини, оформлену належним чином в строк до 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця, та на момент відкриття спадщини остання не була зареєстрована разом з померлим на момент його смерті.

Окрім того, згідно вищевказаної постанови нотаріуса,спадщину прийняла донька спадкодавця ОСОБА_4 і свідоцтво про право спадщини на спірне спадкове майно було видано їй.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що по даній справі виникли правовідносини з приводу спадкування майна, до яких не може бути застосована ст. 344 ЦК України .

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_5