Справа № 219/4812/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2015 року. Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді : Букрєй С.П.

секретаря: Смага Н.М.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача : ОСОБА_4

представника третьої особи : ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення її та її малолітньої доньки в квартиру АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що на підставі Договору дарування квартири від 05.12.2003 року йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_2. За проханням свого онука ОСОБА_6 в зазначеній квартирі він зареєстрував його самого, його дружину ОСОБА_3 та їх дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 05.12.2014 року шлюб між його онуком та відповідачкою було розірвано. Ще до розірвання шлюбу, а саме з осені 2014 року, ОСОБА_3 почала жити у своїх батьків за адресою: м. Артемівськ Донецької області, вул. Горького, 67/16. З цього часу вона ні разу не зявилась в квартирі позивача, обовязки по оплаті комунальних послуг не виконувала, речей її в квартирі нема. У звязку з реєстрацію відповідачки та її малолітньої дитини в його квартирі позивач змушений щомісячно сплачувати за них комунальні послуги та нести додаткові витрати. Посилаючись на ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст. 391 ЦК України просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою 9 в будинку 45 вул. Горбатова в м. Артемівську як члена сім»ї наймача жилого приміщення.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому зазначила, що з 01.12.2007 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який є онуком позивача. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зі згоди позивача вона та її донька були зареєстровані в квартирі позивача як члени сімї власника. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 05.12.2014 року шлюб між нею та ОСОБА_6 було розірвано, рішення набуло законної сили 16.12.2014 року. До жовтня 2014 року включно вона проводила оплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_3. З середини квітня 2015 року вона з дитиною, яка є інвалідом дитинства поїхали до м. Харкова на кілька днів на обстеження і, коли повернулися, встановили, що в спірній квартирі змінені замки. Їх речі залишились в квартирі. На неодноразові дзвінки з вимогою передати ключі їй було відмовлено. Оскільки її протиправно позбавили права користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4, вона просить вселити її та її малолітню доньку в зазначену квартиру та зобовязати ОСОБА_1 передати їй комплект ключів від зазначеної квартири.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позовних вимог на підставах поданої заяви та пояснив, що він є власником спірної квартири на підставі договору дарування від 05.12.2003 року. З 01.12.2007 року після одруження онука, відповідачка проживала в його квартирі з онуком як його дружина. Вони не були членами його сімї, оскільки на той час він проживав в іншому місці. Зареєстрували відповідачку в його квартирі коли народилась дитина. Онук з сімєю жили в квартирі постійно. Шлюб вони розірвали 16.12.2014 року. З середини 2014 року він просив відповідачку знятись з реєстрації в його квартирі, а онук поїхав на заробітки. Висилав їй гроші, однак вона комунальні послуги не оплачувала У листопаді 2014 року взнали, що відповідачка виїхала з квартири, ключі не віддала. В травні 2015 року онук передав ключі від квартири з Росії і 12-13 травня 2015 року вони потрапили до квартири. Відповідачка забрала все що захотіла не було газової плити, люстри, розбитий унітаз, в залі знятий з пола лінолеум, все знято з вікон, не було дивана, зняті плінтуса. Ремонт коштував 1200 гривень. Були борги за оплату комунальних послуг 6846 гривень. Як власник житла на підставі ст. 391 ЦК України та ст..ст. 71, 72 ЖК України, просить задовольнити його позов, оскільки відповідачка не проживала в квартирі без поважної причини більше шести місяців з листопада 2014 року. Вважає, що онук і його сімя не члени його родини. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 просив відмовити.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав вимоги свого довірителя ОСОБА_1 та просив їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, підтримала зустрічний позов та просила його задовольнити на підставах викладених у заяві. Пояснила, що вона постійно проживала в спірній квартирі. Вселилась туди як дружина онука власника. Після народження дитини зареєструвалась в квартирі. Потім шлюб з онуком позивача розірвали. 16.04.2015 року вона з дочкою на два дні поїхала до м. Харкова на обстеження. Коли повернулись, побачили, що поміняні замки і до квартири вони не потрапили. На її вимогу надати ключі, їй ключі не надали і з того часу в квартирі вона не проживає. Потім виставили та віддали її одяг. На час її виселення з квартири, квартира була в нормальному стані, там було все для проживання. Коли вирішувалось питання про порядок спілкування з дитиною за заявою дочки позивача, обстежували квартиру її матері. Вважає, що її протиправно позбавили права користування житловим приміщенням, тому просить вселити її разом з дочкою до квартири АДРЕСА_3. В задоволенні позову про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням просить відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_8В . просив задовольнити позов ОСОБА_3 та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання його довірительницю такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі позивача.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Артемівської міської ради ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, вважає, що вселення відповідачки з її малолітньою дитиною буде відповідати інтересам дитини та її матері.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщення в квартирі АДРЕСА_5 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3 про вселення її в зазначену квартиру задоволенню підлягає з наступних обставин.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_6, що підтверджується договором дарування квартири від 05.12.2003 року.

З урахуванням того, що власник жилого приміщення проживав окремо від сім»ї відповідачки, не був зареєстрований у цій квартирі, незважаючи на родинні зв»язки позивача з колишнім чоловіком відповідачки (як дідусь і онук), суд вважає за необхідне погодитися з позивачем у тій частині, що між ним та відповідачкою виникли правовідносини як власника жилого приміщення та члена сім»ї наймача цього жилого приміщення, а не члена сім»ї власника, як на те помилково посилається відповідачка.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України та ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім»ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім»ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство.

В судовому засіданні сторони не оспорюють того факту, що позивач, власник житла, проживав від сім»ї відповідачки в іншому місці де і був зареєстрований до 16.05. 2015 року і вони не вели спільне господарство.

При наявності таких правовідносин між сторонами, суд вважає, що при вирішенні спору між ними, слід застосовувати вимоги ст..ст. 71, 72 Житлового кодексу України, які передбачають, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців і при відсутності цієї особи понад шість місяців, ця особа визнається у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до частини третьої статті 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування його квартирою, оскільки з листопада 2014 року не проживає у цій квартири, визнаючи той факт, що відповідачка у жовтні 2014 року останній раз сплачувала комунальні послуги за користування квартирою.

ОСОБА_9 довідки № 383 від 04.06.2015 року в квартирі АДРЕСА_3 є зареєстровані ОСОБА_6 онук, ОСОБА_3 інші відносини, ОСОБА_7 правнучка (а.с.4).

Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності та з урахуванням інших доказів по справі, суд вважає, що позивачем належним чином не доведено факт відсутності відповідачки понад шість місяців в квартирі позивача з листопада 2014 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що відповідачка є її колишньою невісткою. Про те, що вона не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 дізналася на засіданні опікунської ради 24.02.15 року. Вона почала зясовувати чому вона там не проживає, просила віддати ключі. З цього приводу писала заяви до міліції, в ЖРУ. Відкрили квартиру в березні 2015 року коли син передав ключі, при цьому був сусід з квартири № 10. Умови були непридатні до проживання. Не було пічки, розбитий унітаз, не було лінолеуму, плінтусів. Речей відповідачки не було вона все вивезла. З питанням про вселення до них відповідачка не зверталась. Де вона проживає і де знаходиться онука вона не знала, тому подала заяву до опікунської ради.

Пояснення свідка підтверджуються і її заявою від 28.01.2015 року до органу опіки та піклування, де вона посилається на квартиру АДРЕСА_7 як на постійне місце проживання відповідачки.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що восени 2014 року вона помітила, що в квартирі ОСОБА_10 не горить світло. Вона сказала позивачу, що ніхто там не проживає. Потім з ОСОБА_10 (в період після Нового року-до березня 2015 року) на вокзалі вони взяли ключ, який їй передав син автобусом. Тижні через два вона прийшла і подивилась на квартиру. Не було світильників, газової пічки, розбитий унітаз. Ніяких речей відповідачки вона не бачила. Вона кожен день їздила повз вікна цієї квартири ОСОБА_10 і бачила, що світло не горіло, про це вона і повідомила ОСОБА_10.

Суд вважає, що ці пояснення свідка не можна вважати достатнім доказом відсутності відповідачки за місцем проживання.

ОСОБА_9 від 23.04.2015 року, складеного РЕУ КП «АККЖКП» ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2014 року, що суперечить сукупності доказам по справі, оскільки сам позивач визнає, що відповідачка проживала в квартирі до листопада 2014 року. (а.с.6). Донний факт також підтверджується квитанціями від 09.10.2014 року про сплату комунальних послуг КП «Бахмут-Вода» за травень-жовтень 2014 року, електропостачання за серпень-вересень 2014 року, газопостачання за травень-вересень 2014 року, ТОВ «Реймондіс-Артемівськ» - за червень-серпень 2014 року (а.с.61-65).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.12.2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, рішення набуло законної сили 16.12.2014 року.

В рішенні виконавчого комітету Артемівської міської ради № 71 від 11.03.2015 року «Про встановлення порядку побачення ОСОБА_10 з дитиною ОСОБА_7» зазначено, що на даний час (т.т. слід вважати на 11.03.2013р.) малолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає зі своєю матірю ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_8 ( а.с.5).

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування ОСОБА_5 зазначила, що відповідне рішення міської ради з зазначенням місця проживання ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_8, грунтується на поясненнях самої ОСОБА_3 на час перевірки та матеріалах перевірки.

Ці пояснення підтверджує ОСОБА_3 в тій частині, що саме вона вказала представнику органу опіки та піклування місце проживання своє та дитини за адресою: АДРЕСА_8, де і проводилась перевірка.

Пояснення представника ООП та ОСОБА_3 в цій частині підтверджуються актом від 10.02.2015 року обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_3 з донькою за адресою: АДРЕСА_8 з якого вбачається, що в квартирі є окрема кімната для проживання її і дитини, яка забезпечена необхідною меблюю та особистими речами, створені належні побутові умови для їх проживання.

Таким чином, виходячи з сукупності доказів суд вважає, що у судовому засіданні підтверджено, що станом на 10.02.2015 року ОСОБА_3 з дитиною не проживала у квартирі позивача і сама визначила своє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, яке саме вказане і в рішенні № 71 міської ради від 11.03.2015 року про встановлення порядку побачення ОСОБА_10 (бабусі) за місцем проживання дитини у присутності матері дитини, т.т. за адресою: АДРЕСА_8, в силу чого суд вважає доведеним фактом про те, що відповідачка не проживає в квартирі позивача з 10.02.2015 року і цей факт сторонами не спростовано належним чином.

Враховуючи той факт, що позивачем подана позовна заява до суду 10.06.2015 року, а встановлено факт не проживання відповідачки в квартирі позивача з 10.02.2015 року, т.т. визначено період менше шести місяців, то з урахуванням цих обставин, в межах заявлених позивних вимог та враховуючи те, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК), суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст..ст. 71, 72 ЖК України про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Одночасно, приймаючи доведеність вказаних обставин суд вважає, що житлові права ОСОБА_3 та її малолітньої доньки у цьому випадку порушені і підлягають захисту та поновленню шляхом вселення їх в квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 3,4, 7,10, 14, 60, 209, 214, 215, 224-226 ЦПК України; ст.3 СК України; ст.. ст. 64, 71,72 ЖК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 залишити без задоволення.

ОСОБА_3 та її малолітню доньку ОСОБА_7, 22.01.2009 року вселити в квартиру АДРЕСА_1.

Рішення виготовлено у повному обсязі 16 грудня 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя С.П.Букрєй