УХВАЛА

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації в Чернівецькій області, про визначення місця проживання малолітніх дітей; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації в Чернівецькій області, про визначення місця проживання малолітніх дітей за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 12 жовтня 2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказував, що сімейні відносини між ними припинені в квітні 2014 року, оскільки ОСОБА_4 фактично стала проживати з іншим чоловіком, у зв'язку із чим за його позовом рішенням суду від 6 листопада 2014 року шлюб розірвано. На даний час малолітні діти проживають разом з ним у АДРЕСА_1 та знаходяться на його повному утриманні. Відповідачка участі у виховані та утриманні дітей не приймає, проживає окремо.

За його заявою рішенням від 18 липня 2014 року № 33 орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації в Чернівецькій області визначив місце проживання малолітніх дітей разом із ним. Зазначав, що ним створено сприятливі умови для розумового, фізичного й духовного розвитку дітей та те, що він має постійний дохід від роботи у сімейному підприємстві і займається садівництвом.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_3 просив визначити місце проживання малолітніх дітей разом із ним за вищевказаною адресою.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним вище зустрічним позовом, посилаючись на те, що на даний час діти проживають разом з позивачем, оскільки вона через необхідність прийняття спадщини після смерті свого батька була вимушена тимчасово виїхати до Російської Федерації, проте після повернення в України виявила, що ОСОБА_3 намагається розірвати з нею шлюб та перешкоджає їй у спілкуванні з дітьми. Вказувала, що у неї є самостійний дохід від підприємницької діяльності та те, що вона орендує житловий будинок по вул. Островського, 68 у с. Шилівці Хотинського району Чернівецької області, в якому створені належні умови для розвитку та вихованні малолітніх дітей. З огляду на викладене, просила визначити місце проживання дітей разом з нею за вказаною вище адресою.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 5 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком - ОСОБА_3 - по АДРЕСА_1.У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 29 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю - ОСОБА_4 по АДРЕСА_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що батько дітей працює, отримує постійний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, ним створенні всі необхідні умови для повноцінного розумового, фізичного й духовного розвитку дітей. Крім цього, суд вказав також, що діти з народження проживають у АДРЕСА_1 та відвідують там дошкільний заклад, а зміна їх місця проживання та зміна дошкільного навчального закладу може негативно вплинути на їх психічний розвиток. Також суд зазначив, що мати дітей ухиляється від виховання своїх батьківських обов'язків, немає постійного місця проживання та доходу.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що мати малолітніх дітей за місцем проживання характеризується позитивно, має самостійний дохід, оскільки займається підприємницькою діяльністю, ознак психічного захворювання немає, у диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває, а орендований нею будинок знаходиться у задовільному стані. Тобто виняткових обставин, передбачених у ч. 2 ст. 161 СК України та визначених у принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, для розлучення малолітніх дітей з матір'ю немає.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, установлені судом відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом апеляційної інстанції правильно застосовані.

Судом установлено, що з 12 жовтня 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на час пред'явлення позову проживали з батьком за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 6 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_3 шлюб розірвано.

Рішенням органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 16 липня 2014 року № 622, прийнятого за заявою ОСОБА_3, поданою до пред'явлення цього позову, вбачається, що місце проживання малолітніх дітей рекомендовано визначити з батьком.

При цьому судами також установлено, що як мати дітей, так і батько дітей створили для дітей належні умови для виховання та повноцінного розвитку, мають житло, в яких для дітей створені всі умови та зручності, з дитячими іграшками (ОСОБА_3 власне, а ОСОБА_4 - орендоване згідно з чинним договором оренди), мають стабільний дохід від підприємницької діяльності, протипоказань за станом здоров'я не мають.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_670/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1> питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У чч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 19 СК України та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Пунктом 24 'постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_12_21/pravo1/VS98006.html?pravo=1> роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_670/ed_2013_05_16/pravo1/T022947.html?pravo=1>).

Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Правильно встановивши фактичні обставини справи та правовідносини сторін, вірно застосувавши до них відповідні норми національного та міжнародного права, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що виняткових обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю немає.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик