АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5067/15 Справа № 182/4309/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу в частині покупців недійсним, визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу в частині покупців недійсним, визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, мотивуючи тим, що 17 листопада 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №2 по вул.Красіна в м.Нікополі.

Вказував на те, що згідно п.1.1 зазначеного договору ОСОБА_7Г передав у власність відповідачам в рівних частках кожному по 1/2 частині вищевказаного будинку, а відповідачі зобовязались оплатити продавцю вартість продажу будинку в розмірі 98.073 грн.

Зазначав, що насправді гроші за продаж будинку ОСОБА_7 були передані ним, що підтверджується власноручною розпискою останнього від 17 листопада 2012 року.

Посилаючись на те, що суть угоди полягала в тому, що він планував утворити з ОСОБА_4 сімю, в звязку з чим він й придбав спірний будинок, проте після укладання угоди ОСОБА_4 вселилась в будинок й припинила всіляке спілкування з ним, вважає, що даний договір є фіктивним, а тому просив суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку №2 по вул.Красіна в м.Нікополі, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_5, ОСОБА_4, в частині покупців недійсним, визнавши його покупцем за даним договором; визнати за ним право власності на даний житловий будинок з надвірними спорудами.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку №2 по вул.Красіна в м.Нікополі, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_6, в частині покупця ОСОБА_5 недійсним. Припинено право власності ОСОБА_5 на 1/2 частину житлового будинку №2 по вул.Красіна в м.Нікополі, визнано право власності на дану 1/2 частину житлового будинку №2 по вул.Красіна в м.Нікополі за ОСОБА_3

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення в частині задоволення позову та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 17 листопада 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №2 по вул.Красіна в м.Нікополі Дніпропетровської області, який був посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Згідно п.1.1 зазначеного договору ОСОБА_7Г передав у власність відповідачам в рівних частках кожному по 1/2 частині вищевказаного будинку, а відповідачі зобовязались оплатити продавцю вартість продажу будинку в розмірі 98.073 грн.

Відповідно до п.2.1 спірного договору за домовленістю сторін продаж житлового будинку з надвірними будівлями вчинений за ціною 98.073 грн.

В п.п.4.2,4.3 договору вказано, що покупці ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили, що майно, яке є предметом цього договору, набувається ними за особисті кошти.

Крім того з спірного договору купівлі-продажу вбачається, що підписанням цього договору сторони свідчать, що текст цього договору прочитано ними особисто, його умови ними повністю зрозумілі, юридичні наслідки укладення цього договору, вплив розміру ціни, за яку продаються жилий будинок з надвірними будівлями, на права та обовязки сторін, їх захист, на витрати, повязані з оформленням цього договору, на оподаткування сторін, їм нотаріусом розяснено. Особи громадян, що підписали цей договір, встановлено, їх дієздатність перевірено.

Судом першої інстанції також було оглянуто договір про надання поворотної фінансової допомоги №1/11-ФП від 15 листопада 2012 року, згідно якого ТОВ „Домус-Проект і ОСОБА_3 уклали договір про надання останньому поворотної фінансової допомоги в розмірі 100.000 грн. на безоплатній основі терміном на 3 роки (а.с.21-24).

В пункті 2.4 даного договору зазначено, що передача грошових коштів здійснюється позикодавцем позичальнику із каси підприємства (а.с.21,39).

Задовольняючі частково позовні вимоги суд виходив з того, що хоча позивачем на надано достатніх доказів того, що оспорюваний правочин є фіктивним, проте відповідач ОСОБА_5 визнала позов.

Колегія суддів погоджуються з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому згідно ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як розяснено в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий право чин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Отже, за положеннями зазначеної норми фіктивним може бути визнаний будь який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків і характеризується такими рисами: сторони вчиняють правочин для виду, знаючі заздалегідь, що він не буде виконаний, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

За фіктивним правочином сторони не вчиняють жодних дій на виконання фіктивного правочину, оскільки ознака вчинення правочину для вигляду має бути властива діям усіх сторін правочину.

Само по собі невиконання правочину не робить його фіктивним, а тому позивач, який звертається з вимогою має довести відсутність у обох учасників правочину наміру створити юридичні наслідки цього правочину.

За положеннями ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що мотивами укладення договору купівлі-продажу був виключно його намір створити сімю з відповідачкою ОСОБА_4, оскільки після укладання договору він мав намір проживати разом з нею у спірному домоволодінні.

Наявність наміру зареєструвати будинок на двох осіб, а саме на ОСОБА_9 та ОСОБА_5 в той час коли в ньому збиралися проживати позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_9 не може вважатись відсутністю у учасників правочину наміру створити зазначені у ст.655 ЦК України юридичні наслідки спірного договору.

В оскаржуваному договорі сторони зазначили усі істотні умови договору купівлі-продажу, які ними виконані.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає державній реєстрації (ст.657 ЦК України).

Спірний договір відповідає вимогам закону.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ст.58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що оскаржуваним рішенням порушуються її права колегія суддів вважає безпідставним, оскільки це не відповідає дійсності. Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 було відмовлено.

Доводи апелянта стосовно того, що відповідач ОСОБА_5 взагалі не писала заяву про визнання позову є хибними та спростовуються матеріалами справи і поясненнями ОСОБА_5

Прохання апелянта про скасування рішення в частині задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_5 безпідставні, так як ОСОБА_5 не надавала повноважень ОСОБА_2 на захист її прав та інтересів, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не свідчать про незаконність та неправильність рішення суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_10