Справа № 673/1924/14-ц
Провадження № 2/673/117/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі:головуючого судді Коваля Ф.І.,

при секретарі Демчишиній Н.Г.,

за участю представників позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представників відповідачів ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

законного представника

неповнолітньої особи ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Деражні цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_10 та Копачівської сільської ради Деражнянського району про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

ОСОБА_9 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_10 і Копачівської сільської ради Деражнянського району про визнання недійсним заповіту, вчиненого померлим 15 березня 2014 року ОСОБА_11 та посвідченого секретарем Копачівської сільської ради Деражнянського району 4 березня 2014 року, відповідно до якого належний померлому ОСОБА_11 житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані по вул. Миру, 118 в с. Копачівка Деражнянського району він заповів ОСОБА_3, а належні йому автомобіль марки Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_1, та три земельних ділянки, площами 1,85 га, 1,44 га, 1,44 га, розташовані на території Копачівської сільської ради Деражнянського району, цільовим призначенням яких є ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_10.

В обґрунтування своїх вимог позивач, котрий є сином померлого ОСОБА_11, посилається на те, що до моменту смерті його батько мав онкологічне захворювання, а саме, злоякісне новоутворення правої легені н/долі, хронічний обструктивний бронхіт, тому перебував на стаціонарному лікуванні в Деражнянській ЦРЛ, в Хмельницькій обласній лікарні, в Хмельницькому обласному онкологічному диспансері та в Хмельницькій психіатричній лікарні №1, де переніс оперативне втручання по видаленню пухлини правої легені, проходив курси променевої терапії, хіміотерапії, симптоматичної терапії. Крім того, померлий отримував знеболювальні препарати психотропної та наркотичної дії, що негативно впливають на свідомість та здатність адекватно оцінювати значення своїх дій. Його хворобливий стан здоровя та постійне лікування сильними наркотичними та психотропними лікарським препаратами, а також часте вживання алкоголю призвели до психічних розладів у нього. Він втрачав свідомість, періодично втрачав память, на запитання відповідав утруднено, не завжди впізнавав близьких та знайомих, не орієнтувався в просторі. Через наведені обставини, стверджує позивач, на момент складення заповіту його батько ОСОБА_11 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Позивач також посилається на те, що секретар сільської ради ОСОБА_6, котра посвідчувала заповіт, не була уповноважена на виконання таких функцій відповідним рішенням виконавчого комітету сільської ради. Крім цього, при посвідченні заповіту секретарем сільської ради були допущені порушення щодо форми заповіту, а також щодо самого порядку його посвідчення. Так, у заповіті відсутній час його складення, а посвідчення заповіту відбулося поза приміщенням органу місцевого самоврядування і про це в посвідчувальному написі на документі не зазначено.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги і просять їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник позову не визнали і пояснили, що на момент складення заповіту психічний стан ОСОБА_11 був таким, що він повністю усвідомлював правильність своїх дій та наслідки, які могли настати після них, вільно висловлював свої думки, спілкувався із сторонніми особами, міг читати інформацію з паперових носіїв, тому вони вважають позовні вимоги необґрунтованими і просять відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_10 ОСОБА_5 позову не визнав і пояснив, що під час хвороби померлого ОСОБА_11 догляд за ним здійснювали його дружина ОСОБА_3, сестра ОСОБА_12 та ОСОБА_8, котра є матірю неповнолітнього відповідача ОСОБА_10, тоді як позивач ОСОБА_9 про батька не піклувався, не допомагав йому та жодного разу його не відвідав, у звязку з чим ОСОБА_11 зробив саме таке заповідальне розпорядження. На момент складення заповіту ОСОБА_11 був дієздатним, повністю усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Крім того, представник вважає безпідставним посилання позивача на порушення посадовою особою Копачівської сільської ради при посвідченні заповіту вимог щодо його форми та порядку його посвідчення. Вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, він просить відмовити в їх задоволенні.

Законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_10 ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на ті ж самі підстави, які наведені представником відповідача ОСОБА_5

Представник Копачівської сільської ради ОСОБА_6 позову не визнала і пояснила, що 4 березня 2014 року нею, як секретарем сільської ради, було вчинене посвідчення заповіту ОСОБА_11 При цьому було встановлено особу заповідача та перевірено його дієздатність. Після складення заповіту ОСОБА_11 прочитав заповіт та особисто проставив у ньому свій підпис у її присутності. Посвідчення заповіту було здійснене відповідно до вільного волевиявлення заповідача та згідно з вимогами законодавства, тому представник просить відмовити в задоволенні позову.

Представник Копачівської сільської ради ОСОБА_7 вважає позовні вимоги необґрунтованими і просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на ті ж підстави, котрі наведені в поясненнях ОСОБА_6

Вислухавши доводи сторін, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно із ч.2 ст. 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо в Книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Ця норма стосується того випадку, коли особа, яка хоча й не була визнана за життя недієздатною, однак, внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ, не може розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Воля особи при вчиненні правочину в таких випадках або взагалі відсутня, або настільки спотворена, що абсолютно не відповідає тій волі, яка була би у цієї особи якщо б вона знаходилася при здоровому глузді і твердій памяті.

Положення цивільного законодавства, які поширюються на заповіт як на односторонній правочин, передбачають, що дії заповідача спрямовані на досягнення певного результату, мають обєктивно відображати його внутрішню волю і що таке волевиявлення повинно бути вільним.

Встановлення такого стану особи здійснюється на підставі фактичних даних, які дозволяють дійти висновку, що в момент правочину особа знаходилася в такому стані, коли вона була здатною розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Основними доказами при вирішенні таких спорів мають бути дані, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу. Висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, зокрема, для визнання заповіту недійсним, має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

За клопотанням сторони позивача судом було призначено комісійну судово-медичну експертизу, із залученням лікаря-психіатра, із підсумків якої вбачається наступне.

В медичній карті амбулаторного хворого №08 086 Деражнянської ЦРЛ відомостей про те, що ОСОБА_11 за життя звертався до лікаря-психіатра чи був направлений іншими спеціалістами до лікаря-психіатра, не міститься.

Згідно даних медичних карт №3343, №3852 стаціонарного хворого Деражнянської ЦРЛ ОСОБА_11 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 29 серпня по 9 вересня 2011 року та з 1 по 12 жовтня 2012 року з діагнозом «Загострення хронічного попереково-крижового радикуліту». Згідно даних медичної карти амбулаторного хворого №08 086 Деражнянської ЦРЛ ОСОБА_11 був консультований неврологом Хмельницької обласної лікарні 25 вересня 2012 року, при цьому дисциркулярної енцефалопатії та ознак захворювань, які б проявлялися порушенням памяті, уваги, порушенням емоційно-вольової сфери на той момент не було.

Згідно даних медичної карти №7206 стаціонарного хворого ОСОБА_11 знаходився на лікуванні в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №1 з 14 по 20 листопада 2013 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Стан відміни». На момент поступлення скаржився на поганий сон, дратівливість, плаксивість, тривожність. Під час перебування на лікуванні в даному лікувальному закладі хворий був правильно орієнтований, вступав в контакт, відповідав на запитання, пам'ять та інтелект були незначно знижені, тобто у ОСОБА_11 не було виявлених значних порушень когнітивних функцій (памяті, уваги, мислення).

Враховуючи дані представлених медичних карт стаціонарного хворого Хмельницького обласного онкодиспансеру, загальний фізичний та психічний стан ОСОБА_11 під час перебування на лікуванні в цьому лікувальному закладі в 2013-2014 роках був задовільний, свідомість була ясна, будь-яких психічних розладів не відмічалось. Препарати, які застосовувались в онкодиспансері з метою проведення хіміотерапії, не впливають на психічний стан хворих.

Згідно даних медичної карти амбулаторного хворого №08 086 Деражнянської ЦРЛ лікарем-онкологом 3 березня 2014 року, тобто за день до підписання заповіту, хворому ОСОБА_11 з метою знеболення було виписано рецепт на трамадол, який є наркотичним знеболюючим препаратом, та сібазон, який є препаратом із седативною дією. При застосуванні даних препаратів хворі можуть бути сонливими, але вони не втрачають здатності вільно висловлюватись, спокійно спілкуватись із сторонніми особами і розуміти значення своїх дій.

Згідно даних медичної карти амбулаторного хворого № Вз-22 Хмельницького обласного онкодиспансеру при огляді ОСОБА_11 лікарем-онкологом 21 жовтня 2013 року було відмічено, що у хворого формується рекурентний (зворотний) парез правої половини гортані, а під час перебування ОСОБА_11 на лікуванні в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №1 з 14 по 20 листопада 2013 року була відмічена охриплість голосу. В представлених медичних документах даних про те, що хворий втратив можливість говорити, не міститься.

Таким чином, комісія прийшла до висновку про те, що можливість вільно висловлюватись, спокійно спілкуватись зі сторонніми особами і розуміти значення своїх дій у ОСОБА_11 станом на 4 березня 2014 року не виключається.

Згідно даних медичної карти амбулаторного хворого №08 086 Деражнянської ЦРЛ при огляді ОСОБА_11 лікарем-онкологом 3 березня 2015 року, тобто за день до підписання заповіту, було відмічено наявність правобічного парезу, але не вказано в яких саме кінцівках (верхніх чи нижніх) було виявлено порушення рухової функції та ступінь її вираженості. А тому в даному випадку відповісти на питання чи міг ОСОБА_11 станом на 4 березня 2014 року фізично вчинити підпис, не є можливим. Відмічено, що при парезах, в порівнянні з паралічами, самостійні рухи частково збережені, але сила і обєм їх значно знижені.

Відсутність неадекватного стану у ОСОБА_11 на час складення заповіту підтвердили також свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 Зокрема, свідки підтвердили, що ОСОБА_11 вільно висловлювався, розумів оточуючих при спілкуванні з ними.

Отже, суд приходить до переконання в тому, що волевиявлення заповідача на час складення заповіту було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Що стосується доводів позивача в тому, що при складенні заповіту ОСОБА_11 було порушено вимоги закону щодо форми заповіту, процедури його посвідчення і що таке посвідчення було вчинене особою, котра не мала повноважень на такі дії, то суд не приймає їх до уваги, виходячи з такого.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із пунктів 1.4, 2.10 посадової інструкції секретаря Копачівської сільської ради, затвердженої розпорядженням сільського голови №38 від 17 жовтня 2011 року, секретар сільської ради за рішенням ради одночасно здійснює повноваження секретаря виконавчого комітету сільської ради і до його функціональних обовязків належить складання та посвідчення нотаріальних дій.

В судовому засіданні секретар сільської ради ОСОБА_6 пояснила, що при посвідченні заповіту ОСОБА_11 вона встановила особу заповідача на підставі паспорту громадянина України, перевірила його дієздатність та переконалася в тому, що волевиявлення його було вільним. Заповіт був записаний нею зі слів ОСОБА_11, складений у двох оригінальних примірниках, які після прочитання ОСОБА_11 були ним підписані. Один примірник був виданий ОСОБА_11, а другий - залишений у Копачівській сільській раді. Заповіт був зареєстрований у спадковому реєстрі за №4 і реєстрація його була оплачена державним митом в розмірі 0,85 грн., що підтверджується матеріалами справи і не спростовується стороною позивача.

Як встановлено судом, форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України, а його посвідчення вчинене відповідно до Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, які були чинними на час складення заповіту.

Відсутність же у тексті заповіту запису про те, що він складався і посвідчувався поза приміщенням органу місцевого самоврядування, а також не зазначення у ньому конкретного часу (години та хвилини) його складення суд не вважає істотними порушеннями, які б могли бути підставою для визнання заповіту недійсним.

Керуючись ч.1 ст. 225, ч.2 ст. 1257 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_10 та Копачівської сільської ради Деражнянського району про визнання заповіту недійсним відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_17