Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 415/638/15-ц
Провадження № 22ц/782/57/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Коротких О.Г.

суддів: Романченка В.О., Орлова І.В.

при секретарі: Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16.02.2015року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання чоловіка,

Встановила:

У січні 2015року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1/4ч. від заробітку(доходу) відповідачки, посилаючись на те, що з 15.10.2011року він перебував з нею у шлюбі, який було розірвано 05.12.2014року за рішенням Лисичанського міського суду. 04.10.2012року за висновком МСЕК позивача було визнано інвалідом 1 «Б» групи інвалідності безстроково. У зв»язку з погіршенням стану здоров»я позивач потребує постійного лікування, на яке не вистачає коштів, тому він звернувся з цим позовом.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16.02.2015року позовні вимоги залишені без задоволення.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв»язку з порушенням норм матеріального права та

невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до вимог ст..213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст..308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга. не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 15.10.2011року ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_3 у шлюбі, який було розірвано 05.12.2014року за рішенням Лисичанського міського суду. 04.10.2012року за висновком МСЕК позивача було визнано інвалідом 1 «Б» групи безстроково. Згідно з довідкою №24 від 19.01.2015року ОСОБА_2 знаходиться на обліку в УПФУ в м. Лисичанську та отримує пенсію в разі втрати годувальника, померлого внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, в розмірі 949грн. щомісячно (а.с.13). Відповідно до довідки №216 від 19.01.2015року позивач отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства 1 групи в розмірі 1423,50грн. щомісячно (а.с.14).

Відповідач ОСОБА_3 працює викладачем у ВП «Лисичанський педагогічний коледж ЛНУ ім. Т.Г. Шевченко» і отримує заробітну плату у розмірі 5608грн. (а.с.15) на місяць.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивач отримує сукупний дохід, який не є меншим від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, а тому в розумінні ч.4 ст.75 СК України він не є особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував норми матеріального права і зробив висновки, відповідні обставинам справи і наданим доказам.

Позивач ОСОБА_2 є інвалідом 1 «Б» групи безстроково і вважається непрацездатним відповідно до ч.3 ст.75 СК України.

Згідно з ч.4 ст.75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують його прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2015рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1176грн. з 01.01.2015року; для осіб, які втратили працездатність - з 01.01.2015року 949грн. Щомісячний дохід ОСОБА_2 становить 2372,50грн.(пенсія 949грн.+матеріальна допомога 1423,5огрн.), що перевищує встановлений прожитковий мінімум.

Доводи апелянта стосовно того, що він сплачує аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 500грн. щомісячно не заслуговують на увагу, оскільки залишкова сума пенсії і матеріальної допомоги перевищують встановлений прожитковий мінімум.

Доводи апелянта щодо необхідності отримувати постійне вартісне лікування не викликають сумнівів, і діюче сімейне законодавство передбачає механізм реалізації права позивача на його компенсацію.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст..ст.209, 303, 304, 307, 315 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16.02.2015року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: