Справа № 673/315/15-ц
Провадження № 2/673/213/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2015 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області в складі

головуючої судді- Лукіянець Т.В.

з участю секретаря судових засідань- Ясінської М.О.,

ОСОБА_1,

відповідача-позивача- Кравецької Г.І.

представників- Савінського О.П., ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Деражня цивільну справу за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_5

про стягнення боргу за договором позики

та за зустрічним позовом ОСОБА_5

до

ОСОБА_4

про визнання договору позики безгрошовим та неукладеним

встановив:

В березні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики в загальному розмірі 22 832грн.80коп.

В обґрунтування вимог позову зазначив, що 03.07.2014 року між ним та відповідачкою укладено договір позики, за умовами якого остання позичила грошові кошти в сумі 21 000грн. та зобовязувалася їх повернути через сім місяців з дня написання розписки. В підтвердження укладання договору позики та його умов ОСОБА_5 була складена розписка.

В звязку з тим, що відповідачка не виконала свої зобовязання в зазначений у розписці строк, просив стягнути з неї борг в сумі 22 832грн. 80коп. з яких основний борг 21000 грн., відсотки за користування чужими коштами 1796, 55 грн. та 3% річних, що складає 36грн.25коп., а також судові витрати, які повязані зі сплатою судового збору в розмірі 243грн.60коп.

В травні 2015 року відповідач ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання договору позики безгрошевим та неукладеним, посилаючись на те, що вказана розписка була написана нею під впливом тяжкої обставини, яка повязана із перебуванням на розгляді у Деражнянському районному суді кримінального провадження по обвинуваченню сина - ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України. При цьому, учасником кримінального провадження являвся ОСОБА_4, з яким у неї була усна домовленість з приводу не наполягання останнього в ході розгляду вказаного кримінального провадження на суворій мірі покарання для ОСОБА_6 В свою чергу, ОСОБА_5 зобовязувалася сплатити ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 21 000грн., про що нею була виконана розписка. В дійсності вказані кошти ОСОБА_4 для неї не передавалися.

В судовому засіданні представники позивача-відповідача вимоги позову підтримали в повному обсязі та вважали їх доведеними у суді належними доказами. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували, в силу їх безпідставності.

Відповідачка-позивачка ОСОБА_5 позовні вимоги щодо стягнення боргу заперечувала та просила задоволити вимоги зустрічного позову.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_4 При цьому, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволенню не підлягають виходячи із наступного.

Так, судом встановлено, що 03.07.2014 року ОСОБА_5 отримала в борг від ОСОБА_4 21 000грн., які зобовязувалася повернути через сім місяців з дня написання розписки, тобто 03.02.2015 року.

Такі обставини підтверджуються оригіналом розписки, який наявний в матеріалах справи.

Свої зобовязання ОСОБА_5 до визначеного в розписці строку не виконала.

В силу ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 цього кодексу на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається із розписки, умовами договору позики не було передбачено розмір процентів за користування такою позикою.

Таким чином, проценти за користування позикою за договором від 03.07.2014 року слід обраховувати, виходячи із облікової ставки Національного банку України на відповідний період часу.

Правлінням Національного банку України установлені облікові ставки в розмірі 9,5% річних з 15 квітня 2014 року (постанова «Про регулювання грошово-кредитного ринку» від 14.04.2014р. N212), 12,5% річних з 07 липня 2014 року (постанова «Про регулювання грошово-кредитного ринку» від 15.07.2014 N417), 14,0% річних з 13 листопада 2014 року (постанова «Про регулювання грошово-кредитного ринку» від 12.11.2014 N 719).

Виходячи із цього та враховуючи, що позика на даний час не повернута, а судовим рішенням проценти за даним договором не стягувалися, за період з 03.07.2014 року по 28.02.2014 року (дати, до якої включно заявлені позовні вимоги) підлягає стягненню сума процентів за користування позиковими коштами згідно з наступним розрахунком:

-70грн.98 коп. (сума процентів за період з 03.07.2014 року по 16 липня 2014 року) = 21000 (сума позики ) х 9,5% (річна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 13 днів;

-854, 66грн. (сума процентів за період з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року) = 21000 (сума позики) х 12,5% (річна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 119 днів;

-870, 91грн. (сума процентів за період з 13 листопада 2014 року по 28 лютого 2015 року) = 21000 (сума позики) х 14,0% (річна облікова ставка НБУ) : 365 днів х 108 днів (

А всього - 1796,55 грн. (70, 98 грн. + 854,66грн.+ 870, 91грн.)

З відповідача також підлягають стягненню на користь позивача в силу вимог ст. 625 ЦК України 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 03 лютого 2015 року по 23 лютого 2015 року, що від суми боргу складає 36 грн.25 коп. (21000грн. х 3% : 365 днів х 21 день прострочення).

Вирішуючи зустрічні вимоги ОСОБА_5 щодо визнання договору безгрошевим та неукладеним, судом враховуються, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) заміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки згідно до ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори, то неукладення договору (його відсутність) не породжує цивільних прав та обов'язків, отже сам лише факт неукладення договору не порушує прав та інтересів осіб, які не уклали договір.

Визнання договору неукладеним може мати місце лише на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 25 червня 2011 року (справа № 3-58гс11), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК.

Обирючи способом захисту свого порушеного права шляхом визнання договору позики неукладеним відповідачкою-позивачкою не було враховано, що така вимога не призводить до поновлення порушених прав, а тому вона не може бути предметом спору та самостійно розглядатися в окремій справі.

Разом з тим, відповідно до ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч.3 ст. 215 ЦК такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин), а не таким, що не укладений.

В підтвердження вчинення правочину ОСОБА_5 під впливом тяжкої обставини було долучено вирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 04.07.2014 року відповідно до якого ОСОБА_6 було засуджено до позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

Вказане дає підстави вважати, що фактично вимоги відповідачапозивача зводяться до оспорювання правочину, однак протягом тривалого розгляду вказаного спору такі вимоги останньою не заявлялися.

За таких обставин, враховуючи те, що заявлена ОСОБА_5 вимога про визнання договору позики неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Також не спростовують підставність позовних вимог ОСОБА_4 показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8,оскільки такі підтвердили відсутність факту передачі грошей лише в момент написання розписки ОСОБА_5 Всі інші обставини відомі вказаним свідкам зі слів ОСОБА_5

Керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, ст..ст.204, 215, 625, 1046-1048 ЦК України, суд-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 22 832 грн. 80 коп. (двадцять дві тисячі вісімсот тридцять дві гривні 80коп.) з яких: 21000 грн. (двадцять одна тисяча гривень )- основний борг; 1796грн. 55 коп. (одна тисяча сімсот девяносто шість гривень 55 коп.)- проценти за користування чужими коштами; 36 грн. 25коп.( тридцять шість гривень 25коп.)- 3% річних від простроченої суми та судовий збір в розмірі 243 грн.60коп.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики безгрошовим та неукладеним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд Хмельницької області.

Повний текст рішення виготовлений 16.09.2015 року.

Суддя: ОСОБА_9