Номер провадження 6/643/287/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі : судді Єлізарова І.Є. , за участю секретаря Куліш А.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1В про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , -
ВСТАНОВИВ:
Суд, дослідивши доводи подання та матеріали справи, встановив наступне.
На виконання вказаного вище рішення видано виконавчий лист від 18.11.2013 року.
Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.
З правових позиції, викладених в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, підготовленому Верховним Судом України, вбачається наступне.
Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".
Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.
Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.
На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Таким чином, з вказаних вище правових позицій вбачається, що задоволення клопотання державного виконавця можливе лише за умови доведення факту саме свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення. Факт невиконання боржником зобов'язання сам по собі ще не може свідчити про його свідоме ухилення від вказаного обов'язку.
Державним виконавецем судуне надані дозаки , які б підтверджували свідоме невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним вище судовим рішенням та свідоме ухилення від такого виконання.
Проте, як було зазначено вище в правових позиціях Верховного Суду України, само по собі невиконання боржником ОСОБА_2 самостійно судового рішення протягом строку, зазначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження, на яке посилався державний виконавець як на підставу звернення до суду з поданням, не може вважатись належним доказом ухилення від виконання зобов'язання.
Інших доказів суду не надано.
За таких обставин, розглядаючи подання на підставі наданих суду доказів, суд приходить до висновку щодо його передчасності, оскільки станом на час розгляду подання суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду, тобто факту будь-яких його свідомих діянь (дій або бездіяльності), спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від боржника об'єктивні обставини.
Керуючись ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, -
В задоволенні подання державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1В про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя Єлізаров І.Є.