СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/1676/15-ц
Провадження № 2/306/701/15
Рядок статзвіту № 26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2015 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Жиганської Н.М.

з участю секретаря Дешко В.В.

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Свалява справу за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 812963.15 грн., посилаючись на те, що 25.03.2008 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та відповідачем укладено кредитний договір № MKSWGA00000102, відповідно до якого йому було надано кредит в розмірі 125000,00 грн. на термін до 25.03.2028 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими у кредитному договорі.

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

У порушення умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, не здійснює відповідні платежі щодо погашення заборгованості, що призвело до виникнення заборгованості станом на 07.07.2015 року в сумі 812963,15 грн. Оскільки, відповідачем не вживається ніяких заходів для погашення або зменшення заборгованості за кредитним договором, відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання та заборгованість не погашає, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі 812963.15 грн., яка складається з: 134312.57 грн. - заборгованість за кредитом; 220677.35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3711.45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 415311.15 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язання за договором; 250 грн. штраф (фіксована частина), 38700.63 грн. - штраф (процентна складова) та оплачені судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

В судовому засіданні 16 вересня 2015 року відповідач подав суду зустрічний позов, який відповідно до ухвали Свалявського районного суду від 16 вересня 2015 року прийнято судом до розгляду із первісним позовом та обєднано в одне провадження.

У зустрічному позові позивач ОСОБА_1 просить суд винести рішення, яким визнати кредитний договір № MKSWGA00000102 від 25.03.2008 року, укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 недійсним.

Застосувати наслідки недійсності кредитного договору № MKSWGA00000102 від 25.03.2008 року.

Як на підставу заявлених вимог, позивач посилається на порушення банком вимог ст.11, п. 8 ст. 18, п.1 ст. 19 , п.2 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", Постанови Національного Банку України № 361 від 02.08.2004 року.

Зокрема, ОСОБА_1 посилається на те, що інформацію про умови кредитування, сукупну вартість кредиту було надано в усній формі, без будь-якого попередньо складеного бюлетня або інформаційного листа для свідомого вибору, волевиявлення для підписання кредитного договору.

Крім того, у кредитному договорі п. 2.3.1 зазначено, що процентна ставка може змінюватися, а згідно додатку до договору - річна процентна ставка є фіксованою.

Також позивач зазначив, що він отримав у ПАТ КБ "Приватбанк" грошові кошти в сумі 125 000 грн., а відповідно п. 8.1. кредитного договору - сума кредиту становить 155400 грн.

В судовому засіданні 12.11.2015 року представник позивача заявлені вимоги підтримав, зустрічний позов не визнав, відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" не визнав, зустрічний позов підтримав повністю.

В судове засідання 10 грудня 2015 року представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" не зявився, подав суду заяву (від 12.11.2015 року № 9596) в якій просить суд розглянути справу у відсутності представника позивача. У випадку відкладення розгляду справи або оголошення перерви, в подальшому просить розглядати справу без участі представника банку. Позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши пояснення відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено наступне:

- 25.03.2008 року між сторонами укладено кредитний договір № MKSWGA00000102, відповідно до п. 8.1 якого банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 125 000 грн. на споживчі цілі, а також у розмірі 30400 грн. на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1.34 % на місяць на залишок заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсу у розмірі 0.48% від суми зарезервованих ресурсів, що підтверджується копією кредитного договору № MKSWGA00000102;

- 26.03.2008 року ОСОБА_1 отримав 125 000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №2 від 26.03.2008 року;

- 31.12.2008 року ПАТ КБ "Приватбанк" направив ОСОБА_1 повідомлення про підвищення відсоткової ставки з 01.02.2009 року до 29.52% на рік лист № 20.1.3.2/6-40552 від 31.12.2008 року).

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з надання споживчого кредиту.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - при розгляді справ за позовами, що виникають при укладенні, забезпеченні, виконанні та припиненні кредитних договорів виходити з положень Конституції України та враховувати, що кредитні відносини врегульовано законами України: від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»; від 05.06.2003 року № 898-IV «Про іпотеку»; від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»; від 18.11.2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та іншими нормативно-правовими актами, у тому числі виданими Національним банком України у межах своїх повноважень, визначених Законом України від 20.05.1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України».

Відповідно до ст. 527 ЦК України - боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 1050 ЦК України - якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Разом з тим, судом встановлено слідуючі порушення під час укладання та виконання кредитного договору:

- порушення ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та п. 2.1 ПРАВИЛ надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України 10.05.2007 року № 168, а саме: позичальнику перед укладанням кредитного договору не було надано у письмовому виді інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту (за правилами вказаної статті: "Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування."

- порушення п.п. 2.4, 2.5 ПРАВИЛ надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України 10.05.2007 року № 168, а саме: Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

- порушення п. 3.4 розділу 3 ПРАВИЛ, згідно з яким - Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Згідно п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

- порушення ч.2 п. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме: Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Натомість п. 8.1. договору містить інформацію про те, що сума кредиту становить 155400 грн., додаток до договору містить інформацію про те, що сума кредиту складає 125 000 грн. Згідно розрахунку про розмір заборгованості за кредитом (графа 3) - заборгованість за тілом кредиту становить 119395.30 грн., а під ним зазначено заборгованість за тілом кредиту 134312.57 грн. (тобто розмір заборгованості за тілом кредиту більший за розмір отриманих ОСОБА_1 коштів, згідно заяви на видачу готівки). Такий же розмір заборгованості зазначено і в позовній заяві.

- додаток до кредитного договору "Загальна вартість кредиту" - взагалі не містить інформації про порядок використання 30400 грн., які зазначені в п. 8.1 Кредитного договору і не увійшли до сукупної вартості кредиту.

- додаток № 2 також не містить інформації про порядок погашення 30400 грн.

- будь-яким документом не підтверджений факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 30400 грн.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Разом з тим, суд вважає необгрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо неправомірності підняття відсоткової ставки, оскільки вказані положення прописані у кредитному договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Відповідно до п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Із змісту Договору встановлено, що позичальник також здійснює одноразову оплату за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми згаданого кредиту та 0.48 % щомісячно - за резервування ресурсів.

Таким чином, суд вважає, що Банк до спірного договору про споживчий кредит включив положення, які відповідно до ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, так як містять умови про зміни у витратах. Крім того, враховуючи додаткові нарахування, відсоток за користування кредитними коштами збільшився.

Отже, із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними

Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" у звязку із недоведеністю заявлених вимог. Натомість зустрічний позов суд вважає підставним та таким, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст. 11, 18, 19, 21 ЗУ "Про захист прав споживачів", керуючись ст.ст.10, 60, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

У позові приватного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 812963 грн. та судових витрат - відмовити.

Позов ОСОБА_1 про захист прав споживача - задовольнити.

Визнати кредитний договір № MKSWGA00000102 від 25.03.2008 року, укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 - недійсним.

Застосувати наслідки недійсності кредитного договору № MKSWGA00000102 від 25.03.2008 року, укладеного між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1, згідно ст. 216 ЦК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Н.М.Жиганська