АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

17 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Качана В.Я.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року,

встановила:

10.04.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований 28 грудня 1996 року Центральним відділом реєстрації шлюбу м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №1739.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що починаючи з 2000 року вони з дружиною виїжджали на заробітки до США, після чого повертались в Україну. В грудні 2014 року шлюбні стосунки між ними були фактично припинені, вони втратили один до одного почуття поваги та любові. Відповідач знехтувала сімейними цінностями. Постійні подружні зради відповідача вважає неприйнятними для подальших шлюбних відносин. Зазначив, що спільного господарства вони з відповідачем не ведуть, проживають окремо. Відповідач на даний час проживає в США з іншим чоловіком, повертатись в Україну не бажає. Примирення та подальше подружнє життя з відповідачем є неможливим та створює перешкоди для влаштування його особистого життя.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 листопада 2015 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбу м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №1739, розірвано. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що судом не було надано сторонам строк на примирення, не визнано явку позивача обов'язковою, не дивлячись на подання стороною відповідача відповідного клопотання. Судом не надано належної оцінки наданим документам, які підтверджують наявність на території іншої країни спору між цими ж сторонами щодо розірвання шлюбу та відхилене клопотання про залишення у зв'язку з цим позову без розгляду.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 9 та 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Згідно частин 1 та 3 ст. 55 цього Кодексу дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

Згідно частин 3 та 4 ст.56 цього Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 1996 року.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків.

Відповідачем не було надано суду доказів, що є можливість збереження даної сім'ї та подальше спільне проживання з позивачем.

Примушування позивача до збереження шлюбних стосунків суперечить вимогам закону.

Дослідивши зібрані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сім'я сторін розпалася, їхнє спільне проживання суперечить інтересам позивача, що має істотне значення.

Доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не було вижито заходів для збереження сім'ї є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, справа в провадженні суду знаходилась з квітня 2015 року. Вказаного часу було достатньо для можливості врегулювання сторонами даного спору мирним шляхом.

09 січня 2015 року відповідач подала петицію про розірвання шлюбу в Окружний Суд Графства Лєйк Штат Іллінойс (а.с.88).

Враховуючи відсутність у сторін морально-правової основи шлюбу, яка ґрунтується на почуттях взаємної поваги та любові, взаємній підтримці та допомозі, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, висновок суду першої інстанції про недоцільність надання строку на примирення є правильним.

Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги також в тій частині, що розгляд справи про розірвання шлюбу був неможливим, оскільки аналогічна справа перебуває в провадженні іноземного суду.

Положення п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України, згідно з якими суд постановляє ухвалу про залишення справи без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді, можуть бути застосовані лише у випадку, якщо спір розглядається в іншому суді України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/16210/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.