АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 22-ц/796/ 8496/2015р. Головуючий у 1 інстанції- Лопатюк Н.Г.
Доповідач- Барановська Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015р. колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-Барановської Л.В.

Суддів - Качана В.Я., Саліхова В.В.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної адміністрації залізничного транспорту України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з»явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія-

В с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що Наказом від 13.11.2006 року №1120 він був прийнятий на посаду провідного інженера відділу обладнання управління матеріально-технічних ресурсів Головного управління матеріально-технічних ресурсів та координації закупівель Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Наказом від 16.11.2011 року №1349/ос, він був переведений на посаду начальника відділу обладнання Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів відповідача.

Згідно Наказу від 09.09.2014 року №3405/ос про припинення трудового договору його було звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату за пунктом 1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, безпідставним та таким, що проведене з грубим порушенням норм трудового законодавства, оскільки повідомленням від 30.04.2014 року №ЦЗ-1-10/308 його було попереджено, що на підставі наказу від 24.04.2014 року №135-Ц/до «Про внесення змін до структури Укрзалізниці» та Переліку №19 від 25.04.2014 року змін до штатного розпису, Головне управління панування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів ліквідовується після 25.07.2014 року, а посада, яку він займав, вилучається із штатного розпису.

Крім того було зазначено, що трудовий договір з ним буде розірвано на підставі п.1 ст.40 КЗпП України після 25.07.2014 року, іншої роботи в цей день йому запропоновано не було і про відсутність вакантних посад в повідомленні не зазначено, що на думку позивача є грубим порушенням частини 2 та частини 3 ст.49-2 КЗпП України, ст.43 Конституції України.

Також, позивач зазначав, що згідно наказу №368-Ц/од від 02.07.2014 року, керівникам структурних підрозділів Укрзалізниці та підприємств, підпорядкованих Укрзалізниці, що реорганізовуються, забороняється без згоди центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, зокрема, скорочувати чисельність працівників.

Крім того, відповідно до наказу від 14.07.2014 року №395-Ц/од «Про структуру апарату управління Укрзалізниці», головному управлінню кадрової та соціальної політики до 21.07.2014 року необхідно підготувати план заходів щодо переведення працівників апарату Укрзалізниці на посади у новостворених структурних підрозділах відповідно до вимог законодавства, передбачивши, що виконання цього плану має бути завершено до 14.10.2014 року.

Також, згідно наказу від 25.07.2014 року №427-Ц/од «Про внесення змін до структури Укрзалізниці», необхідно реорганізувати з 25.07.2014 року Управління планування матеріально-технічних ресурсів шляхом створення Департаменту планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів чисельністю 24 штатні одиниці.

Крім того, обіймаючи посаду провідного інженера відділу обладнання управління матеріально-технічних ресурсів Головного управління матеріально-технічних ресурсів та координації, він, позивач, вступив до профспілкової організації відповідача. Не зважаючи на те, що він є членом профспілки, його було звільнено без погодження з профспілковим комітетом, доказом чого є відсутність відповідної відмітки у наказі від 09.09.2014 року №3405/ос, що на думку позивача, є також грубим порушенням ст.43 КЗпП України та ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії».

Позивач також посилався на те, що грубе та незаконне його звільнення призвело до моральних страждань, у зв'язку з чим він втратив душевний спокій та постійно перебуває у роздратованому стані. Через незаконне звільнення, в його родині відбуваються постійні конфлікти, обумовлені його неможливістю захистити свої права. Він не може знайти достойної роботи, йому важко забезпечувати себе та свою сім'ю, у зв'язку з чим він зазнає сильних душевних та психічних страждань.

Виходячи з викладених обставин, ОСОБА_3 оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. 00 коп.

В ході судового розгляду представник позивача уточнив позовні вимоги та, крім інших вимог, які залишились незмінними, просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 080 грн. 20 коп.

Враховуючи викладене вище, позивач звернувся до відповідача із вказаним позовом та просив його задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Послався на неналежну оцінку судом першої інстанції доказів та неповне з'ясування обставин справи.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Наказом від 13.11.2006 року №1120 ОСОБА_3 був прийнятий на посаду провідного інженера відділу обладнання управління матеріально-технічних ресурсів Головного управління матеріально-технічних ресурсів та координації закупівель Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Наказом від 16.11.2011 року №1349/ос він був переведений на посаду начальника відділу обладнання Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів відповідача.

Згідно Наказу від 09.09.2014 року №3405/ос про припинення трудового договору позивача було звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату за пунктом 1 ст.40 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що 05.05.2014 року позивача по справі листом-повідомленням було повідомлено, що посада, яку він займає, вилучається зі штатного розпису, а трудовий договір з ним буде розірвано на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України після 25.07.2014 року.

09.09.2014 року, тобто в день звільнення з роботи, ОСОБА_3 були запропоновані певні інші посади, а саме: прийомоздавальника вантажу і багажу та чергового по залізничній станції у відокремленому підрозділі Київська дирекція залізничних перевезень державного підприємства «Південно-західна залізниця».

Згідно пояснень позивача та його представника в судовому засіданні апеляційної інстанції, територіальне місце розташування запропонованих вакансій було не в м. Києві, а за його межами, зокрема, в смт Буча (25 км від Києва) і в такий короткий строк, в день звільнення, він не мав можливості ознайомитися з умовами праці і проїзду до місця розташування вакантних посад, а на протязі з травня 2014 року по 09.09.2014 року будь-які посади йому не були запропоновані. Також, позивач та його представник посилались на те, що в період з липня 2014 року відповідач приймав на різні посади до Департаменту планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів нових працівників.

В порядку перевірки доводів апеляційної скарги колегія суддів надала представнику відповідача термін для надання суду документів щодо прийому на роботу у спірний період нових працівників.

На спростування доводів позивача, що такі особи приймались на роботу відповідач не надав жодного належного доказу, а навпаки, надав суду не завірену довідку, не дивлячись на те, що апеляційний суд надав термін для подання вказаних доказів.

Суд першої інстанції також не перевірив, які були у відповідача посади на період з 05.05.2014 року по 09.09.2014 року і чи приймались у вказаний період на роботу інші особи.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову оскільки при звільненні за п.1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_3 з роботи, були допущені порушення чинного трудового законодавства України.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_3, заробітна плата за останні два місяці роботи складає: липень - 8751,53 грн., серпень - 8232,97 грн.

Після ділення заробітної плати ОСОБА_3 за липень та серпень на фактично відпрацьовані робочі дні, середньоденна заробітна плата позивача складає (8751,53 + 8232,97): 43 = 394,98 грн.

Робочі дні у 2014 році: вересень (з 10 вересня) - 15, жовтень - 23, листопад - 20, грудень - 23.

Робочі дні у 2015 році: січень - 19, лютий - 21, березень - 21, квітень - 21, травень - 18, червень - 20, липень - 23, серпень - 20, вересень - 22, жовтень - 21, листопад (по 24 листопада) - 17.

Оскільки вимушений прогул ОСОБА_3 з 10 вересня 2014 року по 24 листопада 2015 року становить 304 робочих дні, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає: 304 х 394,98 грн. = 120073 грн. 92 коп.

Враховуючи той факт, що позивачеві була виплачена вихідна допомога при звільненні в розмірі 7579,89 грн., а також компенсація невикористаної відпустки в розмірі 2794,33 грн., а всього 10374 грн. 22 коп., з відповідача на користь ОСОБА_3. підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 109699 грн. 70 коп.

Крім того, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача щодо того, що у зв'язку з його незаконним звільненням, позивач зазнав моральних страждань, та вбачає за можливе в цій частині позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_3 4000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Також, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій в розмірі 2376 грн. 30 коп.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія,-

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Державної адміністрації залізничного транспорту України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу обладнання головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Державної адміністрації залізничного транспорту України(Укрзалізниця).

Стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 109 699 грн. 70 коп. та моральну шкоду в сумі 4 000 грн. 00 коп.

Стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України(Укрзалізниця) на користь держави 2 376 грн. 30 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді