Справа № 154/2310/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Провадження № 22-ц/773/1600/15 Категорія: 30 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 територіального медичного обєднання, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 територіального медичного обєднання на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 березня 2015 року ОСОБА_5, яка працювала лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_4 центральної районної лікарні, правонаступником якої є Володимир-Волинське територіальне медичне обєднання, звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, відповідно до ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності. Позивач посилалась на те, що оскільки неправомірні дії лікаря ОСОБА_5 призвели до мертвонародження її дитини, внаслідок чого їй завдано 6182,40 грн. майнової та 150000 грн. моральної шкоди, тому просила відшкодувати їй цю шкоду.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 територіального медичного обєднання на користь ОСОБА_1 100000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням цього ж суду від 29.09.2015 року стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні протиправних дій, що виразились у неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обовязків, що спричинило тяжкі наслідки смерть новонародженої дитини позивача ОСОБА_1, що кваліфіковано за ч.1 ст. 140 КК України, та наявності моральної шкоди у вигляді душевних страждань потерпілої, у звязку з чим вона має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Такі висновки суду є правильними і відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

За положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачається відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 серпня 2010 року біля 00 годин 25 хвилин під час пологів у позивачки ОСОБА_1 народилась мертва дитина. Пологи приймала лікар акушер-гінеколог ОСОБА_5, яка неналежно виконувала свої професійні обовязки лікаря в ході прийняття пологів, не проводила ряд заходів, направлених на нормальний перебіг процесу пологів, що спричинило тяжкі наслідки, а саме внутрішньоутробну смерть плоду породіллі ОСОБА_1

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 140 КК України та звільнено її від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав (а.с. 4-5).

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що ОСОБА_5 15.08.2010 року о 23 год. під час чергування черговим лікарем у приміщенні акушерського відділення ОСОБА_4 ЦРЛ порушила положення наказів МОЗ України № 624 від 03.11.2008 року «Нормальні пологи», № 676 від 31.12.2004 року «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської а гінекологічної допомоги», № 900 від 27.12.2006 року «Дистрес плода при вагітності та під час пологів», що призвело до мертвонародження плоду та має безпосередній причинний звязок із настанням смерті плоду ОСОБА_1

У судовому засіданні під час закриття кримінального провадження ОСОБА_5 повністю визнала свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та щиро розкаялась .

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За положеннями ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1172 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини 3 статті 23 ЦК України).

Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Таким чином, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", пунктом 5 якої передбачено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки шкода, завдана позивачу в результаті винних неправомірних дій саме працівника відповідача - ОСОБА_4 ТМО, яка вчинила протиправні дії, передбачені ч. 1 ст. 140 КК України, та була звільнена від кримінальної відповідальності за спливом строків давності у визначеному законом порядку ухвалою суду, яка не оскаржувалася та набрала законної сили.

З огляду на вказане, суд першої інстанції, встановивши наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні, підставно та обґрунтовано частково задовольнив позов і стягнув з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду.

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, на що посилається відповідач, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши характер вчиненого третьою особою діяння, ступінь її вини, глибину душевних страждань і переживань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, вірно визначив розмір такої шкоди в сумі 100000 гривень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 територіального медичного обєднання відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 вересня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді