Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/5895/14
Провадження №22ц/778/6483/15 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову, заявленого ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та кредит», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ПАТ "ОСОБА_4 та кредит" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру та виселення.

Посилалося на те, що 10.05.2007 року між ТОВ "Банк "ОСОБА_4 та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "ОСОБА_4 та кредит", та ОСОБА_5 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1648-057К, за яким ОСОБА_4 відкрив Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в розмірі 30 000 доларів США до 10 травня 2017 року зі сплатою за користування кредитними коштами 15,5% річних.

В забезпечення вищезазначеного кредитного договору, 10.05.2007 року між ТОВ "Банк "ОСОБА_4 та кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "ОСОБА_4 та кредит", та ОСОБА_5 було укладено Іпотечний договір № 1648-057І, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 526.

Згідно п. 1.1. Іпотечного договору Іпотекодавець передав в Іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 40,6 кв. м., що належить Іпотекодавцю на підставі Договору дарування від 18.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим № 1355. Іпотечний договір був зареєстрований у Державному реєстрі іпотек 10.05.2007 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Оскільки ОСОБА_5 належним чином не виконував умови кредитного договору, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2011 року у справі № 2-432/11 було задоволено позов АТ "Банк "ОСОБА_4 та кредит" до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На підставі цього рішення, АТ "Банк "ОСОБА_4 та кредит" звернулося до виконавчої служби щодо виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-432/11. В процесі виконання Комунарському ВДВС Запорізького МУЮ стало відомо про наявність рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року у справі № 2-2751/10, згідно якого право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, як на частину майна у праві спільної сумісної власності подружжя, з правом послідуючої реєстрації в ОП "Запорізьке МБТІ", визнано за ОСОБА_3

Таким чином, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, яка є предметом іпотеки, зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя віл 19.11.2010 року по справі № 2-2751/10; право власності на іншу 1/2 частину квартири зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі Договору дарування від 18.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1355.

Заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором станом на 01.07.2014 року дорівнює 2 087 896 грн. 93 коп.

Оскільки кредитний договір на сьогоднішній день є дійсним та перехід права власності на 1/2 частину квартири до ОСОБА_3 не припиняє дію Іпотечного договору, умови цих договорів є обов'язковими для виконання сторонами, ПАТ "Банк "ОСОБА_4 та кредит" просило в рахунок погашення кредитної заборгованості по договору про відкриття кредитної лінії № 1648-057К від 10.05.2007 року, що становить 2 087 896 грн. 93 коп., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредит - 10 193,89 доларів США, що еквівалентно 120 140,09 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.07.2014 року - 11,7855 за 01,00 долар США; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 19 805.68 доларів США, що еквівалентно 233 419,84 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.07.2014 року - 11,7855 за 01,00 долар США; сума строкової заборгованості по відсоткам 387,49 доларів США, що еквівалентно 4 566,76 гри. згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.07.2014 року - 11,7855 за 01,00 долар США; сума простроченої заборгованості по відсоткам 26 324,20 доларів США, що еквівалентно 310 243,86 грн., згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.07.2014 року - 11,7855 за 01.00 долар США; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам ті комісії 1 419 526,38 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 27,2 кв. м, загальною площею 40,6 кв. м., 1/2 частина якої належить ОСОБА_5 на підставі Договору дарування від 18.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1355, 1/2 частка якої належить ОСОБА_3 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року у справі № 2-2751/10, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "ОСОБА_4 та Кредит", за ціною, що буде визначена згідно висновку незалежного суб'єкту оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселити з вказаної квартири ОСОБА_5, ОСОБА_3 Покласти на відповідачів обов'язок відшкодувати сплачений при зверненні до суду судовий збір.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ "Банк "ОСОБА_4 та кредит", ОСОБА_5 про визнання іпотечного договору недійсним ( а. с. 96-97 т. 1 ).

Посилався на те, що на момент укладання 10.05.2007 року Іпотечного договору №1648-0547І, на підставі якого ОСОБА_5 передав ТОВ "Банк "ОСОБА_4 та кредит" в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_5 не мав законних підстав на укладення іпотечного договору, оскільки ? частка квартири не належала іпотекодавцю, а він, як власник частки квартири, не давав ОСОБА_5 згоди на передачу в іпотеку належної йому частки нерухомості. Таким чином, Іпотечний договір є таким, що суперечить ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 358, 361, 369, 578 ЦП України, тому просив визнати його недійсним з моменту укладення.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року позов ПАТ "ОСОБА_4 та кредит" задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної № 1648-057К від 10.05.2007 року, що становить 2 087 896,93 грн., з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 10 193,89 доларів США, що еквівалентно 120140,09 грн.; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 19 805.61 доларів США, що еквівалентно 233 419,84 грн.; сума строкової заборгованості по відсоткам 387,49 доларів США, що еквівалентно 4 566,76 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 26324,20 доларів США, що еквівалентно 310 243,86 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії 1 419 526,38 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4, житловою площею 27,2 кв.м. та загальною площею 40,6 кв.м., 1/2 частина якої належить ОСОБА_5 на підставі Договору дарування від 18.04.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, а 1/2 частина вказаної квартири належить ОСОБА_3 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "ОСОБА_4 та Кредит" за ціною, що буде визначена згідно висновку незалежного суб'єкту оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В іншій частині позову ПАТ "ОСОБА_4 та кредит" відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

ПАТ "ОСОБА_4 та кредит" на вказане рішення подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року скасувати в частині відмови у позові щодо виселення ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про виселення ОСОБА_3 ( а. с. 240-244 т. 1 ).

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову банку та задоволення зустрічного позову ( а. с. 223-225 т. 1 ).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та кредит» відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка подана в особі представника ОСОБА_9, задоволено частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Визнано частково недійсним іпотечний договір від 10 травня 2007 року № 1648-057I в частині передачі в іпотеку 1/2 частини квартири АДРЕСА_5, що належить ОСОБА_3

У рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 10 травня 2007 року № 1648-057К, що становить 2 087 896 грн. 93 коп., з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 10 193,89 доларів США, що еквівалентно 120 140 грн. 09 коп.; сума простроченої заборгованості за основним боргом кредиту - 19 805,68 доларів США, що еквівалентно 233 419 грн. 84 коп.; сума строкової заборгованості за відсотками 387,49 доларів США, що еквівалентно 4 566 грн. 76 коп.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 26 324,20 доларів США, що еквівалентно 310 243 грн. 86 коп.; пеня за прострочення заборгованості за основним боргом кредиту, відсотками та комісією - 1 419 526 грн. 38 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - 1/2 частини квартири АДРЕСА_6, житловою площею 27,2 кв. м та загальною площею 40,6 кв. м, що належить що належить ОСОБА_5, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ "Банк "ОСОБА_4 та Кредит" за ціною, що буде визначена згідно з висновком незалежного суб'єкта оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У задоволенні решти вимог відмовлено ( а. с. 59-67 т. 2 ).

ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» в касаційному порядку рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року не оскаржило.

ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року в частині часткової відмови у задоволенні його зустрічного позову ( а. с. 76-77 т. 2 ).

Касаційна скарга задоволена ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року у частині зустрічного позову скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Запорізької області по даній справі в касаційному порядку не переглядалося ( а. с. 104-107 т. 2 ).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду Запорізької області суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним Іпотечного договору, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до статей 303,304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 10 травня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "ОСОБА_4 та Кредит" (далі - ТОВ "Банк "ОСОБА_4 та Кредит"), правонаступником якого є ПАТ "Банк "ОСОБА_4 та Кредит", та ОСОБА_5 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1648-057К, за яким банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 30 000 доларів США ( а. с. 15-16 т. 1 ).

На забезпечення вищезазначеного кредитного договору 10 травня 2007 року між ТОВ "Банк "ОСОБА_4 та Кредит" та ОСОБА_5 укладений іпотечний договір № 1648-057І, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 526.

Згідно п. 1.1. Іпотечного договору Іпотекодавець передав в Іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 40,6 кв. м., що належить Іпотекодавцю на підставі Договору дарування від 18.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим № 1355. Іпотечний договір був зареєстрований у Державному реєстрі іпотек 10.05.2007 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ( а. с. 17-22 ).

Оскільки ОСОБА_5 належним чином не виконував умови кредитного договору, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2011 року у справі № 2-432/11 було задоволено позов АТ "Банк "ОСОБА_4 та кредит" до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_8 на користь ПАТ "Банк "ОСОБА_4 та Кредит" заборгованість за тілом кредиту у сумі 29 999,57 доларів США, що дорівнює 237 896 грн. 59 коп.; по процентах за користування кредитом у сумі 9 804,02 доларів США, що дорівнює 77 745 грн. 87 коп., пеню у сумі 460 788 грн. 10 коп., всього 776430 грн.

З метою виконання зазначеного рішення, ПАТ "Банк "ОСОБА_4 та кредит" звернулося до Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ. В процесі виконання стало відомо про наявність рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року у справі № 2-2751/10, згідно якого право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, як на частину майна у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8, з правом послідуючої реєстрації в ОП "Запорізьке МБТІ", визнано за ОСОБА_3 ( а. с. 26-29 т. 1 ).

Таким чином, право власності на 1/2 частину квартири, яка є предметом іпотеки, зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя віл 19.11.2010 року по справі № 2-2751/10; право власності на іншу 1/2 частину квартири зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі Договору дарування від 18.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1355.

Заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором станом на 01.07.2014 року дорівнює 2 087 896 грн. 93 коп. ( а. с. 7-11 ).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що предметом іпотеки є вся квартира, і оскільки на час укладання іпотечного договору єдиним власником цієї квартири значився ОСОБА_5, тому не потрібно було отримувати згоду ОСОБА_3 на укладання іпотечного договору.

Такий висновок суперечить наявним у справі документам, не узгоджується з нормами матеріального права.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За частиною 1 статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за умов, що це майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського володіння, якщо іптекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

За змістом статті 583 ЦК України заставодавцем ( іпотекодавцем ) можуть бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( частина 2 статті 328 ЦК України )

Зясовано, що ОСОБА_3 з 11 листопада 1967 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, з якою 13 грудня 2002 року придбали у ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_7, однак оформили договір дарування квартири, за яким ОСОБА_11 подарував квартиру ОСОБА_10

18 квітня 2007 року ОСОБА_10 передала безоплатно в дар вказану квартиру синові ОСОБА_5, який 10 травня 2007 року передав нерухомість в іпотеку ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит».

12 вересня 2008 року ОСОБА_10 померла.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2010 року задоволено позов ОСОБА_3, заявлений до ОСОБА_5, ОСОБА_11 Договір дарування квартири АДРЕСА_8, укладений 13 грудня 2002 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 за № 2116, визнано удаваним правочином, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину договору купівлі-продажу, який вони фактично вчинили. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири як на частину майна у праві спільної сумісної власності подружжя, визнано недійсним договір дарування квартири, укладений 18 квітня 2007 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_5, в частині дарування ? зазначеної квартири. На підставі вказаного рішення за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на ? частину квартири № 47 будинку № 11 п вул. Парамонова м. Запоріжжя ( а. с. 68-71 ).

Таким чином, законні права ОСОБА_3 на житло (на 1/2 частини спірної квартири) були відновлені з 13 грудня 2002 року, тобто внаслідок ухвалення рішення суду від 19 листопада 2010 року про визнання удаваним договору дарування квартири від 13 грудня 2002 року та визнання недійсним договору дарування квартири від 18 квітня 2007 року в частині дарування ? частини квартири не відбулося переходу права власності на квартиру до ОСОБА_3, а фактично відбулося лише поновлення його права власності на вказану частину квартири.

За загальним правилом на здійснення права спільної часткової власності (володіння, користування та розпорядження спільним майном) необхідно одержати згоду інших співвласників (частина перша статті 358 ЦК України).

З огляду на це жоден зі співвласників не має права укладати правочини щодо спільного майна без згоди інших співвласників (за винятком правочину з відчуження належної йому частки у праві власності - стаття 361 ЦК України).

Правовідносини щодо передачі в іпотеку майна, що перебуває у спільній власності, урегульовані статтею 578 ЦК України та статтями 5,6 Закону України "Про іпотеку".

Згідно із зазначеними нормами майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено законом (частина третя статті 5 Закону України "Про іпотеку").

Передача в іпотеку нерухомого майна, яке іпотекодавцю не належить, законом не передбачена, оскільки тільки власнику належить право розпорядження майном (статті 316, 319 ЦК України, стаття 5 Закону України "Про іпотеку").

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 травня 2014 року у справі № 6-42цс14.

Тобто на час укладення договору іпотеки (10 травня 2007 року) іпотекодавець ОСОБА_5 мав право передати в іпотеку лише 1/2 частину спірної квартири, щодо якої він і мав право укладати договір іпотеки, попередньо виділивши свою частину в натурі і зареєструвавши право власності на неї як на окремий обєкт нерухомості.

Суд першої інстанції не врахував фактичні обставини справи та вказані вище норми матеріального права і дійшов помилкового висновку, про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки.

З цих підстав рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати, як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Доводи представника про те, що ОСОБА_3 на час передачі квартири в іпотеку не набув право власності на ? її частину, оскільки його право не було зареєстроване належним чином, безпідставні, оскільки відсутність реєстрації права власності впливає на можливість розпоряджатися власністю, а не означає, що власник не є належним, не позбавляє права власності та не означає, що вимоги статті 578 ЦК України можуть не виконуватися.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в частині зустрічного позову задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит», ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір № 1648-0571, укладений 10 травня 2007 року між ТОВ «Банк «ОСОБА_4 та кредит» і ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 526.

Стягнути з ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит», ОСОБА_5 на корист ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору, які він поніс при подачі зустрічного позову, по 122 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: