10 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Чернігівській області, Чернігівська міська рада, про захист права власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Чернігівській області, Чернігівська міська рада, про захист права власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що позивач є власником 2/3 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, а власником решти 1/3 частини - відповідачка.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2006 року позивачу виділено в користування земельну ділянку площею 168,80 кв. м., а саме: під житловими будівлями - 60,70 кв. м., під нежитловими будівлями - 15,10 кв. м., під індивідуальним городом та

двором - 93,00 кв. м. Відповідачці було виділено земельну ділянку площею 84,40 кв. м., а саме: під житловими будівлями - 34,90 кв. м., під нежитловими будівлями - 2,05 кв. м., під городом - 46,45 кв. м. В спільне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка загальною площею 125,80 кв. м.

Зазначав, що у порушення визначеного судом порядку користування земельними ділянками, відповідачка самовільно захопила частину земельної ділянки, виділеної у спільне користування, встановила на ній альтанку, а на частині земельної ділянки позивача встановила вбиральню, чим перешкоджає йому користуватися спірними земельними ділянками.

Крім того, на стіні належної позивачу частини будинку без його відома та згоди відповідачкою встановлено супутникову антену. На його неодноразові прохання перенести супутникову антену зі стіни кімнати, відповідач не реагує.

Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просив зобов'язати ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, привести її у попередній стан шляхом демонтажу альтанки, встановленої у дворі спільного користування, та вбиральні, розташованої на земельній ділянці, виділеній у користування

ОСОБА_4, зобовʼязати ОСОБА_5 демонтувати супутникову антену та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Під час розгляду справи було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Державну інспекцію сільського господарства в Чернігівській області та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Чернігівську міську раду.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Зобовʼязано ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та привести її у попередній стан шляхом демонтажу альтанки, встановленої у дворі спільного користування. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь

ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 121 грн 80 коп.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня

2015 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від

22 травня 2015 року в частині відмови ОСОБА_4 у стягненні витрат повʼязаних з оплатою правової допомоги скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати повʼязані з оплатою правової допомоги в розмірі 1 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобовʼязання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести її у попередній стан шляхом демонтажу альтанки, встановленої у дворі спільного користування, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності заявлених позовних вимог в цій частині.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови про стягнення витрат повʼязаних з оплатою правової допомоги та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із положень ст. ст. 72, 87, 88, 89 ЦПК України та розʼяснень викладених у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Судами встановлено, що згідно з рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2006 року позивачу виділено в користування земельну ділянку площею 168,80 кв. м., а саме: під житловими будівлями - 60,70 кв. м., під нежитловими будівлями - 15,10 кв. м., під індивідуальним городом та двором - 93,00 кв. м. ОСОБА_5. було виділено земельну ділянку площею 84,40 кв. м, а саме: під житловими будівлями - 34,90 кв. м., під нежитловими будівлями 2,05 кв. м., під городом - 46,45 кв. м. В спільне користування ОСОБА_7 та ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка загальною площею 125,80 кв. м.

На виконання ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2015 року Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівській області проведено перевірку дотримання земельного законодавства ОСОБА_5, в результаті якої було складено акт від 19 травня 2015 року № 000067 і встановлено, що на час проведення перевірки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не оформили правовстановлюючі документи на використання даної земельної ділянки та використовують її відповідно до вищевказаного рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) (ч. 1 ст. 103 ЗК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобовʼязання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести її у попередній стан шляхом демонтажу альтанки, встановленої у дворі спільного користування, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів

(ст. 212 ЦПК України), встановив, що на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні співвласників будинку по АДРЕСА_1, ОСОБА_5 розміщено тимчасову дерев'яну споруду, яка розташована на земельній ділянці площею 0,0006 га та використовується останньою для зберігання предметів побуту, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується доводів скаржника про невідповідність положенням

ст. 88 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як розʼяснено в п. 48 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня

2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вирішуючи питання про стягнення витрат повʼязаних з оплатою правової допомоги, на підставі вищенаведених норм дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

В іншій частині позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції не перевіряються.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2015 року в незміненній його частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2015 року в незміненній його частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2015 року в справі за ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Чернігівській області, Чернігівська міська рада, про захист права власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко