Провадження № 4-с/522/10/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3, про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в подальшому уточнивши її, до старшого державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3, та просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 з прийняття до виконання виконавчих документів, а саме: виконавчого листа №1522/29661/12 виданого 29.08.2014 року Приморським районним судом м. Одеси про вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1; виконавчого листа №1522/29661/12 виданого 29.08.2014 року Приморським районним судом м. Одеси про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення; визнати неправомірними і скасувати постанови винесені 08.09.2014 року старшим державним виконавцем Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 про відкриття виконавчих проваджень з виконання вищевказаних виконавчих листів; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 у вигляді невинесення постанов про повернення виконавчих документів до суду, який його видав; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 21 січня 2015 року під час примусового виконання виконавчого листа № №1522/29661/12, виданого 29.08.2014 року Приморським районним судом м. Одеси, а саме: порушення з боку державного виконавця Хорунжи В.Г. вимог ст. 125 Конституції України, ст. ст. 5, 6, 15 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 17 Закону України «Про державну службу»; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2Г 21 січня 2015 року з виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2.

Скаржник зазначає, що 29 серпня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси на підставі рішення від 08 серпня 2014 року були видані виконавчі листи № 1522/29661/12 про вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 та про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення. Постановами старшого державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 від 08 вересня 2014 року були відкриті провадження з виконання вищевказаних виконавчих листів, які, на думку скаржника, є неправомірними, оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2014 року набрало чинності лише 16 вересня 2014 року, тобто після спливу десяти днів з моменту ознайомлення представником скаржника зі змістом даного рішення.

Тому, ОСОБА_1 вважає, що старший державний виконавець Другого Приморського ВДВС ОСОБА_2 повинна була винести постанови про повернення виконавчих документів до суду, який його видав. Крім того, зазначив, що у звязку з тим, що 15 вересня 2014 року його представником була подана заява про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2014 року, а 10 листопада 2014 року апеляційна скарга на вищевказане рішення суду, то протягом цього строку державний виконавець не повинен був проводити виконавчі дії. Однак, всупереч цьому, 21 січня 2015 року державним виконавцем було незаконно виселено скаржника та вселено у вказану квартиру ОСОБА_3 До того ж, як зазначає скаржник, при проведенні виконавчих дій державним виконавцем була порушена процедура залучення понятих, оскільки вони брали активну участь у його виселенні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник доводи викладені в скарзі підтримали у повному обсязі та просили суд скаргу задовольнити.

Представник Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вищевказаної скарги, та вважає її безпідставною, оскільки Другим Приморським ВДВС ОМУЮ правомірно було прийнято до виконання виконавчі листи № 1522/29661/12 про вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 та про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення. Також пояснила, що 18 грудня 2014 року до відділу надійшла ухвала Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2014 року. До цього часу вимоги виконавчого листа щодо виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 не виконувались відділом. Лише 21 січня 2015 року рішення суду було виконано у повному обсязі. Тому, на думку представника Другого Приморського ВДВС ОМУЮ, при виконанні вищевказаних виконавчих листів вона діяла в межах чинного законодавства.

Представник третьої особи ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що вважає скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, оскільки ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року. Тому, на її думку, державний виконавець Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 при виконанні вказаного рішення діяла в межах наданих їй повноважень з дотриманням вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думки сторін, та прийнявши до уваги доводи скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення та вселення було зобовязано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 в користуванні квартирою № 20 в будинку № 100 по вулиці Базарній в місті Одесі, виселено відповідача з вказаної квартири та вселенно туди ОСОБА_3 (а. с. 39, 96-97).

29 серпня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси на підставі вищевказаного рішення суду були видані виконавчі листи № 1522/29661/12 про вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 та про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення (а. с. 12, 13).

04 вересня 2014 року Другим Приморським ВДВС ОМУЮ були отримані для виконання вищевказані виконавчі листи (а. с. 34, 55).

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів виконавчих проваджень, оглянутих в судовому засіданні, постановами старшого державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 від 08 вересня 2014 року, відповідно до ст. ст. 17, 19, 20, 25, 78 Закону України «Про виконавче провадження» були відкриті виконавчі провадження ВП №44660462 та ВП №44660816, з наданням ОСОБА_1 7- денного строку на самостійне виконання вимог виконавчих листів (а. с. 35, 58). Копії вказаних постанов були надіслані сторонам виконавчого провадження, що вбачається з відповідних супровідних листів, наявних в матеріалах справи (а. с. 36, 59).

Доводи скаржника про те, що вказані постанови є неправомірними, оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2014 року набрало чинності лише 16 вересня 2014 року, є безпідставними, оскільки канцелярією суду 29 серпня 2014 року були видані виконавчі листи з виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2014 року. Будь-яких скарг від скаржника на дії працівників канцелярії суду з приводу неправильності зазначення дати набрання чинності вказаним рішенням, а також даних про службове розслідування з цього приводу до суду не надавалось. Тому, суд вважає, що старший державний виконавець відділу при відкритті виконавчого провадження діяла в межах ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Також судом встановлено, що 15 вересня 2014 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2014 року (а. с. 41). Ухвалою суду від 25 вересня 2014 року було відмовлено в задоволенні вищевказаної заяви (а. с. 109).

В подальшому, постановами державного виконавця від 10 жовтня 2014 року, 20 жовтня 2014 року, 31 жовтня 2014 року, 03 листопада 2014 року, 13 листопада 2014 року, 25 листопада 2014 року та 05 грудня 2014 року на підставі ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» було відкладено провадження виконавчих дій з виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 (а. с. 77-90), у звязку з надходженням до суду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2014 року.

18 грудня 2014 року до відділу надійшла ухвала Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року, якою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2014 року було залишено без змін (а. с. 95-97).

До цього часу виконавчий лист щодо виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 відділом правомірно не виконувався. Тому, у державного виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», як це стверджує скаржник.

Крім того, 22 грудня 2014 року до відділу, представником ОСОБА_1, була подана ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2014 року, відповідно до якої в якості забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Одеської міської ради про визнання договору оренди з викупом дійсним та визнання права власності, було заборонено будь-яким особам проводити дії щодо виселення ОСОБА_1 та інших мешканців з квартири АДРЕСА_1 на час розгляду цієї цивільної справи (а. с. 123).

У зв'язку з цим, державним виконавцем були вчинені виконавчі дії щодо виконання лише виконавчого провадження ВП № 44660462 по виконанню виконавчого листа № 1522/29661/12 виданого 29 серпня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси про вселення ОСОБА_3 в вищевказану квартиру.

Як вбачається з акту державного виконавця від 22 грудня 2014 року, ОСОБА_3 було вселено до квартири АДРЕСА_3, а ОСОБА_1 були надані дублікати ключів від вищезазначеної квартири (а. с. 50).

Постановою старшого державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 від 22 грудня 2014 року на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», було закінчено виконавчого провадження ВП № 44660462 (а. с. 51).

При цьому, слід зазначити, що скаржник продовжував мешкати в спірному приміщенні.

23 грудня 2014 року державним виконавцем до Приморського районного суду м. Одеси була надіслана заява щодо роз'яснення ухвали суду від 19 грудня 2014 року (а. с. 124).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2014 року (а. с. 126) було розяснено, що ухвала суду від 19 грудня 2014 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Одеської міської ради про визнання договору оренди з викупом дійсним та визнання права власності, не може бути застосована як підстава для зупинення здійснення виконавчих дій з примусового виконання інших судових рішень. Також 26 грудня 2014 року до відділу надійшов лист Приморського районного суду м. Одеси, відповідно до якого судові рішення відповідно до ст. 124 Конституції України є обов'язковими до виконання на всій території України. Враховуючи норми чинного процесуального законодавства, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» - ухвала суду від 19 грудня 2014 року не може бути застосована як підстава для зупинення здійснення виконавчих дій з примусового виконання інших судових рішень (а. с. 127).

Вказане спростовує доводи скаржника щодо неправомірної бездіяльності державного виконавця у вигляді невинесення постанови про повернення виконавчого документу до суду на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому, після отримання ухвали суду від 24 грудня 2014 року та листа від 26 грудня 2014 року державним виконавцем були призначені виконавчі дії на 12 січня 2015 року стосовно примусового виконання виконавчого провадження ВП № 44660816 по виконанню виконавчого листа, виданого 29 серпня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до акту державного виконавця від 12 січня 2015 року (а. с. 139), ОСОБА_1 рішення суду виконано не було, оскільки ОСОБА_1 перешкоджав проведенню виконавчих дій, а саме ним були змінені замки від вхідних дверей, при цьому ключі від дверей ОСОБА_3 ним не передавались. У зв'язку з цим, проведення виконавчих дії були перенесено на 21 січня 2015 року.

21 січня 2015 року відповідно до акту державного виконавця (а. с. 146) рішення суду було виконано у повному обсязі, ОСОБА_1 було виселено з квартири АДРЕСА_3, без надання іншого жилого приміщення. ОСОБА_1 речі було забрано самостійно.

Тому, постановою старшого державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 від 22 січня 2015 року на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», було закінчено виконавче провадження ВП № 44660816 (а. с. 156).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії можуть провадитися за присутності понятих. Присутність понятих обов'язкова під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернене йому в натурі; до житлових будинків і квартир для забезпечення примусового виселення з них та вселення в них; до будинків, квартир та інших приміщень, в яких перебуває дитина, яка має бути передана іншим особам відповідно до рішення суду; під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

У судовому засіданні також доведено, що при проведені виконавчих дій державним виконавцем були залучені поняті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким були розяснені їх права та обов'язки.

При цьому, а ні ОСОБА_1, а ні його представником не були заявлені клопотання про відвід понятих, що спростовує твердження скаржника про порушення державним виконавцем процедури залучення до участі в проведенні виконавчих дій понятих.

Крім того, в акті державного виконавця від 21 січня 2015 року ОСОБА_1 зауважень стосовно проведення виконавчих дій зазначено не було.

Таким чином, суд вважає, що державний виконавець діяв в межах та у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», тому доводи скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до п. 14 Інформаційного листа ВССУ № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» судовим рішенням у справі про оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі є ухвала (стаття 387 ЦПК).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи ДВС і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Враховуючи викладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України, п. 14 Інформаційного листа ВССУ № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», ст. ст. 11, 19, 35, 48, 49 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 11, 60, 102, 103, 119, 208-210, 212, 383-387 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3, про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобовязання вчинити певні дії, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ю.Б.Свячена