АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 674/1940/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1272/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів: Пєнти І.В., Талалай О.І.

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представника апелянта ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ТОВ „Студениця-1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ТОВ „Студениця-1, треті особи Головне управління Держземагенства у Хмельницькій області, реєстраційна служба Дунаєвецького районного управління юстиції про визнання недійсними договорів оренди, скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні, володінні і розпорядженні власністю.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначала, що відповідно до розпорядження Дунаєвецької РДА №557/2007-р від 04 червня 2007 року їй надано у власність земельні ділянки: кадастровий номер :03:001:0026, площею 1,83 га та кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1,83 га, що розташовані на території Лисогірської сільської ради Дунаєвецького району з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на які посвідчено державними актами відповідно: серія ЯГ №990360 від 23.10.2008 року та серія ЯГ №990361 від 22.10.2008 року. Позивач вказує, що не зважаючи на належність їй земельних ділянок, вона не має можливості їх використовувати, оскільки обробіток землі без належних правових підстав здійснює відповідач, проте жодних договорів вона з ТОВ „Студениця-1 не укладала. Тому, з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог позовних вимог ОСОБА_2 просила суд винести рішення, яким визнати вищевказані договори оренди земельної ділянки недійсними, скасувати їх державну реєстрацію та зобовязати ТОВ „Студениця-1 усунути позивачці перешкоди в користуванні спірними земельними ділянками шляхом звільнення і приведення їх в первісний стан та стягнути з відповідача 10 450,80 грн. заборгованості по орендній платі за період 2012-2014 роки.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 30 вересня 2014 року позивачці відмовлено у прийнятті позовної заяви в частині стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 10 450,80 грн.

Рішенням Дунаєвецького районного суду від 29 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсними договори оренди земельних ділянок площею по 1,83 га кожна, цільове призначення земельних ділянок: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Лисогірської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, кадастрові номери :03:001:0010 та :03:001:0026, право власності на які посвідчені державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №990361 від 22.10.2008 року і серія ЯГ №990360 від 23.10.2008 року, що укладені між ОСОБА_2 і ТОВ „Студениця-1 с. Томаківка Дунаєвецького району Хмельницької області 08 жовтня 2010 року та зареєстровані у Дунаєвецькому відділі Хмельницької філії ДП „Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель 22 жовтня 2010 року вчинено записи за №60 і за №61 та скасовано їх державну реєстрацію. Зобовязано ТОВ „Студениця-1 усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками площею 1,83 га та 1,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Лисогірської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, кадастровий номер :03:001:0010 та :03:001:0026, які належать на праві власності ОСОБА_2 шляхом звільнення та приведення їх в первісний стан. Вирішено питання про судові витрати.

ТОВ „Студениця-1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом не взято до уваги пояснення представника позивачки ОСОБА_3, який не заперечував факту присутності позивачки на току ТОВ „Студениця-1 і отримання нею примірників Договорів оренди належних їй земельних ділянок, а також пшениці, що видавалась ТОВ „Студениця-1 особам, які підписали договори оренди земельних ділянок. Апелянт також зазначає, що судом не взято до уваги покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та судом не мотивовано неприйняття цих доказів. Апелянт також зазначає, що висновок суду про доведеність отримання орендної плати не позивачкою, а іншою особою є помилковим та спростовується показами свідків. Крім того, покладений в основу рішення суду висновок судово-почеркознавчої експертизи не є належним та допустимим доказом і не може братись до уваги.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав і просить її задовольнити.

Представник позивачки апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачка до суду не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день і час слухання справи повідомлена належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив і виходив з того, що ОСОБА_2 є власником двох земельних ділянок площами по 1,83 га. кожна з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Лисогірської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 990360 від 23.10.2008 року та серії ЯГ № 990361 від 22.10.2008 року, за відповідними кадастровими номерами :03:001:0026, :03:001:0010. Так як договори оренди земельних ділянок не були підписані ОСОБА_2 і остання не отримувала орендну плату, суд дійшов до вірного висновку, що ОСОБА_2 не приймала на себе передбачених умовами договорів оренди земельних ділянок прав та обов'язків, не була з ними обізнана, не вчиняла жодних дій, направлених на підтвердження виконання умов договору, тобто не здійснювала вільно своє волевиявлення як учасник правочину. А тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2, визнавши недійсними договори оренди земельних ділянок від 08.10.2010 року, що укладені між ОСОБА_2 і ТОВ "Студениця-1" і скасував їх державну реєстрацію. Також, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки є порушеним, а тому воно підлягає поновленню шляхом зобовязання відповідача їх звільнити та привести в первісний стан.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту порушеного права є припинення дії яка порушає право.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися, і розпоряджатися земельними ділянками.

Як вбачається із змісту ст. 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. (ст. 16 Закону України „Про оренду землі").

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів справи, 08.10.2010 року між ОСОБА_2 «Орендодавець» та ТОВ «Студениця -1» с. Томашівка Дунаєвецького району Хмельницької області «Орендар» укладено два договори оренди земельних ділянок, які зареєстровані у Дунаєвецькому райвідділі Хмельницької філії ДП «Цент ДЗК» при Державному Комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 22.10.2010 року за № 60 та за № 61. (а.с.11-12, 14-15).

Відповідно до п.1 зазначених договорів Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться в адміністративних межах Лисогірської сільської ради Дунаєвецького району та належать Орендодавцю відповідно державних актів серії ЯГ № 990360 від 23.10.2008 року та серії ЯГ № 990361 від 22.10.2008 року.

В оренду передаються земельні ділянки загальною площею по 1,83 га кожна. Договори укладено терміном на 10 років з моменту їх державної реєстрації. (Відповідно п.2 та п.8 договорів оренди земельної ділянки).

Згідно актів прийому-передачі земельної ділянки в оренду, що є додатками до договорів оренди земельних ділянок, орендодавець ОСОБА_2 передала, а орендодавець прийняв земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 13,15).

Згідно висновків почеркознавчої експертизи № 421/422/14-21 від 07.04.2014 року та № 192 від 13.03.2015 року підписи від імені ОСОБА_2 у договорах оренди земельних ділянок, що укладені між ОСОБА_2 та ТОВ "Студениця-1" 08. 10.2010 року і зареєстровані у Дунаєвецькому районному відділі Хмельницької філії ДП «Цент ДЗК» при Державному Комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 22.10.2010 р. за № 60 та № 61 та в акті приймання-передачі земельної ділянки від 08.10.2010 року, що є невід»ємною частиною договору оренди земельної ділянки у графі "орендодавець", виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Підпис у відомості про отримання пшениці урожаю 2011 року у рядку № 36 і графі «Подпись», виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою. (а.с. 83-87, 223-226).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно дано оцінку показам свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; не прийнято до уваги пояснення представника позивача щодо визнання факту отримання позивачкою орендної плати за 2011 -2014 роки та допущення протирічь між фактичними обставинами справи і доказами, здобутими в судовому засіданні є безпідставними, адже судом першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України дано оцінку цим доказам у взаємному зв»зку їх із іншими доказами і ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта із їх оцінкою.

Разом з тим, в мотивувальній частині рішення відсутні мотиви, з яких суд бере до уваги або відхиляє як докази покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, однак це порушення не призвело до невірного вирішення справи.

Як встановлено в судовому засіданні, представник позивачки визнавав саме той факт, що ним разом з позивачкою було отримано орендну плату за використання земельних ділянок за 2009 рік підприємством, керівником якого був ОСОБА_5, а після отримання орендної плати за 2010 рік, підписуючи відомість, позивачка та її представник ОСОБА_3 дізналися, що орендна плата за використання земельних ділянок оплачується саме ТОВ «Студениця 1».

Обставини щодо отримання орендної плати позивачкою та ОСОБА_3 за 2009 - 2010 роки підтверджуються показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Разом з тим, представником апелянта в порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачка отримала саме орендну плату за 2011 - 2014 роки і, що цими діями ОСОБА_2 підтверджується виконання спірних договорів оренди земельних ділянок.

Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно покладено в основу рішення висновок судової почеркознавчої експертизи №192 від 13.03.2015 року, адже цей висновок викликає сумніви у його правильності та не може бути належним і допустимим доказом, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи із слідуючого.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Встановлено, що висновок судової почеркознавчої експертизи № 192 від 13.03.2015 року містить інформацію щодо предмета доказування по цій справі, а тому є належним доказом. Також, вказаний висновок є допустимим доказом, адже п.1.8. Науково-Методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, що затверджені наказом Мінюсту України від 08.10.1998 року № 53/5 визначено саме бажану кількість аркушів із експериментальними та вільними зразками підпису, що мають бути надані для проведення почеркознавчої експертизи. І саме на експерта покладаються обов»язки по визначенню достатності чи недостатності матеріалу для проведення експертизи. (п.9.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз)

Колегією судді встановлено, що судом першої інстанції дана вірна оцінка зазначеному висновку експертизи у сукупності із іншими доказами, здобутими по справі і підстави для переоцінки доказів у суду апеляційної інстанції відсутні.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ „Студениця-1 відхилити.

Рішення Дунаєвецького районного суду від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

_______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Справа: №22ц/792/1272/15

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 19, 23