АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7771/15 Справа № 201/2783/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

15 грудня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому з з урахуванням уточнених позовних вимог, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1 згідно з обмінним ордером № 034153 від 22 жовтня 1987 року. Між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території, який оформлено шляхом відкриття особового рахунку НОМЕР_1. В квартирі зареєстровано дві особи, які неналежним чином виконують зобов'язання щодо оплати послуг з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 1 720, 90 грн. за період з 01 січня 2014 року по 01 травня 2015 року. Тому позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно зазначену суму заборгованості та судові витрати по справі. (а.с. а.с. 1-3, 69-70).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року позовні вимоги Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволенні.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району суму заборгованості за надані послуги з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 січня 2014 року по 01 травня 2015 року в розмірі 1 720, 90 грн.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.99-101).

В апеляційній скарзі апелянти, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимоги просять відмовити в повному обсязі (а.с.117-121).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що КВЖРЕП Жовтневого району є комунальним унітарним комерційним підприємством, предметом господарської діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг та якісного обслуговування комунального, відомчого, приватного житлового фонду згідно з нормативними документами; надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.15-16).

Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та на ім'я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1.

Позивачем відповідачам надаються відповідні житлово-комунальні послуги, в тому числі й послуги з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території, згідно типового договору та переліку складових середнього тарифу за них.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами зобов'язань щодо оплати послуг з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території виникла заборгованість в розмірі 1 720, 90 грн., яка утворилася за період з 01 січня 2014 року по 01 травня 2015 року, яка й підлягає стягненню з них в солідарному порядку на користь позивача.

Вказані висновку суду відповідають обставинам справи, ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права. Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п. І ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території) у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року власники та наймачі квартир багатоквартирних будинків повинні вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за утримання будинку та прибудинкової території щомісячно не пізніше 10 числа наступного, за оплачуваним місяцем.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обов'язку здійснювати плату позивачу через відсутність укладеного між сторонами договору, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та на ім'я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 і відповідачам фактично надаються послуги з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території.

Крім того, нарахування за надані послуги позивачем здійснюються згідно типового договору та переліку складових середнього тарифу за них, а з аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Доводи апелянтів щодо безпідставного нарахування плати через дефекти будівельних конструкцій будинку, про які споживачі дізналися після обміну квартири, через відсутність у квартирі кранів та зручностей й неналежних, на думку апелянтів, умов проживання, які повинні усувати житлові органа на балансі яких знаходився та знаходиться будинок, не є підставою для скасування рішення та відмови у позові, оскільки не спростовують обґрунтованості позовних вимог позивача та не стосуються спірного періоду та послуг, наданих за цей час позивачем.

Інші доводи приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: