У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк», третя особа - Національний банк України в особі управління Національного банку України у Вінницькій області, про стягнення відсотків за договором банківського вкладу, за касаційними скаргами ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» та управління Національного банку України у Вінницькій області на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 червня 2013 року між ним та Вінницькою філією ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено договір довгострокового банківського вкладу зі сплатою процентів щорічно «Класичний» № 22208-14116, за умовами якого вкладник вніс на депозитний рахунок 45 076 дол. США, що підтверджується квитанцією № 1810 від 17 червня 2013 року про внесення коштів в касу банку та ощадною книжкою від 01 жовтня 2013 року. Також, 01 жовтня 2013 року позивач вніс додатково на депозитний рахунок 13 500 дол. США, в результаті чого сума депозитного вкладу склала 58 576 дол. США.

20 червня 2014 року термін одержання вкладу та процентів згідно умов договору настав і позивач звернувся до банку з вимогою про повернення усієї суми вкладу та відсотків, що були нараховані, а саме 58 576 доларів США - вклад та 3 639 дол. США 37 центів - відсотків за користування коштами позивача, а всього 62 215 доларів США 04 центи.

Позивач вказував на те, що банк не виконав своїх зобов'язань та не повернув йому вклад і нараховані відсотки і з посиланням на приписи постанови правління Національного банку України №328 від 30 травня 2014 року повертав йому кошти частинами із розрахунку 15 тис. грн на день в доларовому еквіваленті, що на думку позивача суперечить умовам укладеного договору та нормам ЦК України.

Посилаючись на те, що у строк передбачений договором банк не виконав грошове зобов'язання із повернення коштів та з 20 червня 2014 року по 20 серпня 2014 року продовжував користуватися сумою вкладу, позивач просив стягнути з відповідача 341 дол. США 38 центів - відсотків за користування депозитними коштами за період з 20 червня 2014 року по 20 серпня 2014 року, 156 дол. США 20 центів - 3% річних за порушення грошового зобов'язання, а всього 497 дол. США 58 центів.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_6 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 156 дол. США 20 центів, що еквівалентно згідно офіційного курсу Національного банку України складає 2 475 грн 77 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», посилаючись на порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі управління Національного банку України у Вінницькій області, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних і судових витрат та ухвалити в указаній частині нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в указаній частині нове рішення про задоволення позову повністю.

Касаційні скарги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», управління Національного Банку України у Вінницькій області та ОСОБА_6 підлягають відхиленню на таких підставах.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844150/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Судами установлено, що 17 червня 2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_6 був укладений договір довгострокового банківського вкладу зі сплатою процентів щорічно «Класичний» № 22208-14116, згідно умов якого банк приймає від вкладника або для вкладника грошову суму, що надійшла та зобов'язується виплатити вкладнику вклад та проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених цим договором.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 цього договору банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 (депозитний рахунок) для збереження коштів від вкладника або для вкладника. Депозитний рахунок закривається у день перерахування коштів вкладникові з депозитного рахунку на рахунок, вказаний у п. 1.3 цього договору або списання коштів з депозитного рахунка вкладника з інших підстав. Для обслуговування операцій за депозитним рахунком (зарахування та виплати вкладу, процентів) обліку вкладу на вимогу згідно з п. 2.10 цього договору, а також здійснення інших операції, передбачених чинним законодавством України та цим договором, банк одночасно з відкриттям депозитного рахунку відкриває вкладнику рахунок № НОМЕР_1.

Кошти на депозитний рахунок вносяться вкладником готівкою або у безготівковому порядку шляхом перерахування з іншого вкладного (депозитного) рахунка або з поточного рахунка вкладника. Факт внесення вкладником коштів на депозитний рахунок підтверджується Ощадною книжкою (п.п. 2.1., 2.3 договору).

Згідно з п.п. 2.4, 2.5, 2.6, 2.7 укладеного між сторонами договору довгострокового банківського вкладу, сума первинного розміру вкладу складає 45076 дол. США. Вклад вноситься готівкою на строк 368 календарних днів. Процентна ставка на вклад на період з 17 червня 2013 року по 16 червня 2014 року становить 6,6 % річних. Процентні ставки на вклад на періоди: з 17 червня 2014 року по 19 червня 2014 року за дорученням вкладника встановлюються на рівні процентних ставок, діючих у банку для відповідного виду вкладів на дату початку кожного з цих періодів.

Термін одержання вкладу та процентів на вклад 20 червня 2014 року. Якщо термін одержання вкладу є неробочим днем, вкладник має право вимоги вкладу та процентів на вклад в перший за ним робочий день (п. 2.8 договору).

Відповідно до п.п. 2.9., 2.10 договору банківського рахунку, якщо вкладник не вимагає повернення вкладу та процентів на вклад у термін одержання вкладу, визначений у п. 2.8 або п. 2.9.2 договору, то строк, на який було внесено вклад, вважається щоразу продовженим на визначену в пункті 2.6 договору кількість днів, з поділом продовженого строку на періоди, тривалість кожного з яких встановлюється аналогічно тривалості періодів, вказаних у пункті 2.7 цього договору. Якщо вкладник після надання до банку заяви про дострокове повернення вкладу та процентів на вклад (п. 3.1.7 договору) не з'явився до банку для дострокового отримання вкладу та/або суми нарахованих на вклад процентів з рахунка, визначеного п. 1.3 договору, то такий вклад вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу. Процентна ставка на вклад на вимогу - 0,05 % річних.

Відповідно до п. 2.11 договору, вклад та нараховані на вклад проценти видаються вкладнику готівкою через касу банку чи перераховуються за дорученням вкладника на його поточний або (депозитний) рахунок.

На виконання умов договору довгострокового банківського вкладу ОСОБА_6 17 червня 2013 року було внесено на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 45 076 дол. США, про що свідчить копія квитанції №1810 від 17 червня 2013 року.

Крім того, у відповідності до п. 3.1.8 укладеного між сторонами договору позивачем 01 жовтня 2013 року внесено на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 13 500 дол. США, про що свідчить копія квитанції №1526 від 01 жовтня 2013 року.

Факт внесення позивачем коштів на депозитний рахунок в загальному розмірі 58 576 дол. США також підтверджується копією відповідної ощадної книжки.

За період з 17 березня 2013 року по 16 червня 2014 року позивачу були нараховані проценти в сумі 3 596 дол. США 67 центів, про що свідчить копія ощадної книжки, виписка по рахунку № НОМЕР_1.

20 червня 2014 року позивач звернувся до банку з вимогою про повернення йому вкладу та процентів на вклад.

В той же день, 20 червня 2014 року на вимогу вкладника кошти в сумі 58 576 дол. США та проценти в сумі 3 596 дол. США 67 центів (за ставкою 6,6%, відповідно до п. 2.7 договору банківського вкладу), які нараховані за період з 17 червня 2013 року по 16 червня 2014 року, були перераховані з депозитного рахунку № НОМЕР_1 на поточний рахунок вкладника № НОМЕР_1, що підтверджується випискою по рахунку.

23 червня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до банку із письмовою заявою про повернення йому всієї суми вкладу та нарахованих процентів на вклад.

Як вбачається із відповіді банку на письмову заяву позивача від 23 червня 2014 року, банк повідомив вкладника, що 20 червня 2014 року зарахував відповідний вклад і нараховані проценти на рахунок № НОМЕР_1, відкритий у банку відповідно до пункту 1.3 договору. Щодо видачі коштів готівкою через касу банку позивача повідомлено, що ініціювання та проведення даної операції здійснюється відповідно до умов депозитного договору із дотриманням вимог чинного законодавств, зокрема постанови правління Національного банку України від 30 травня 2014 року за №328.

Судами також установлено, що в подальшому з 20 червня 2014 року по 20 серпня 2014 року відповідачем було повністю виплачено позивачу вклад та нараховані на вклад проценти в межах до 15 тис. грн на добу в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Вирішуючи спір про стягнення відсотків за договором банківського вкладу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції виходив з того, що не підлягають стягненню з банку на користь позивача відсотки із розрахунку 6,6 % річних згідно з умовами депозитного договору, оскільки відповідний договір припинив свою дію на підставі заяви вкладника від 20 червня 2014 року про повернення вкладу та відсотків, а депозитні кошти і відсотки у передбаченому договором порядку були перераховані на інший рахунок позивача (рахунок № НОМЕР_1), який передбачений угодою між сторонами.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками судів, оскільки вони відповідають положенням п.п. 1.2 та 6.2 депозитного договору, згідно з якими депозитний рахунок закривається у день перерахування коштів вкладника з цього рахунка на рахунок № НОМЕР_1 (що за умовами договору вважається поверненням вкладу) і проценти на вклад нараховуються зокрема, до дня, який передує поверненню вкладу відповідному вкладнику.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних за невиконання банком грошового зобов'язання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що банк не надав вкладнику можливості зняти або використати суму депозитних коштів і відсотків за вкладом, а тому не виконав грошове зобов'язання, що згідно з положеннями ст. 625 ЦК України є підставою для стягнення з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_6 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розглядаючи справу в указаній частині, суди врахували правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-140цс13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, до висновків у справі суди першої та апеляційної інстанцій дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з указаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржених судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками судів з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» та управління Національного банку України у Вінницькій області відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик