Номер провадження: 22-ц/785/7654/15
Головуючий у першій інстанції Парій І.О.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Суворова В.О.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 08 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

встановила:

У березні 2012 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 08 травня 2012 року позовні вимоги задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що сімейне життя у сторін не склалося через відсутність порозуміння, спору про розподіл майна немає, відповідачка належним чином сповіщена про розгляд справи, тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.

Однак колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 08 травня 2012 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.4).

22.03.2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з посиланням на те, що сімейне життя не склалося через непорозуміння, шлюбні відносини відсутні, подальше збереження сім'ї не можливе.

На підтвердження своїх вимог позивач надав повторно видане свідоцтво про шлюб та дві довідки Скосарівської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 26.01.2012 року за № 94 та № 95 (а.с.6,7), з одної із яких вбачається, що до складу сім'ї ОСОБА_4 входить дружина ОСОБА_5, з другої, що ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає один.

Оскаржуваним рішенням позовну заяву задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

Але, звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_5 зазначила, що про оскаржуване рішення вона дізналася випадково, ніяких повісток про розгляд справи про розірвання шлюбу вона не отримувала, ніде не розписувалась, позивач потайки від неї отримав повторне свідоцтво про шлюб, яке було надано до суду першої інстанції, оскільки оригінал знаходиться у неї.

Колегія суддів проаналізувавши усі доводи сторін дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу зазначив адресу відповідачки ОСОБА_5: Миколаївський район, с. Мартиновка (а.с.2), але як вбачається з копії паспорту ОСОБА_3 з 05.05.1996 року зареєстрована за адресою Миколаївська область, с. Скосарівка (а.с.25зв.), тому наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення ОСОБА_5 повістки про розгляд справи (а.с.11) викликає сумніви у судової колегії.

Як зазначила сама відповідачка з позивачем ОСОБА_4 вона проживала до липня 2015 року, вони вели спільне господарство та підтримували спільні відносини.

Зазначене також підтверджується довідкою Скосарівської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 29.07.2015 року за № 188/02-16, з якої вбачається, що відповідачка ОСОБА_5 разом з позивачем ОСОБА_4 проживала з 2006 року по липень 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23), тому не зрозуміло з яких підстав позивач ОСОБА_4 у позовній заяві від 22.03.2012 року зазначив іншу адресу відповідачки, а довідки надані позивачем до суду першої інстанції суперечать одна одної, що викликає сумніви у їх достовірності.

Позивач ОСОБА_4, належно сповіщений про час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не прибув, та подав заяву з прохання розглянути справ у його відсутність та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_4 як на підставу подання заяви за своїм місцям проживання посилається на наявність у нього неповнолітньої дитини, але в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження цього, та як зазначила ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції у позивача неповнолітніх дітей немає.

У відповідності до ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда, інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Також у відповідності до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Приведені вимоги закону районним судом виконані не були.

Суд першої інстанції не з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, не вжив заходів щодо примирення подружжя, не перевірив доводів позивача про фактичне припинення подружніх стосунків та неможливість збереження сім'ї, що призвело до ухвалення незаконного рішення суду.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 27 ЦПК України визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Аналізуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено належним чином обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, має місце порушення і неправильне застосування норм права.

Підставами для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення за положеннями ст. 309 ЦПК України є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладених обставин на підставі вимог ст. ст. 11, 303, 309 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог та апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду за недоведеністю та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 08 травня 2012 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу відмовити.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 121,80 грн..

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

В.І. Сватаненко