Справа № 212/1904/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дехта Р.В. при секретарі Гавриленко Л.В., за участі представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» про захист прав споживача та визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 25 липня 2008 року недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк» з вимогою про визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № № 0 від «25» липня 2008 року не дійсним з моменту його укладення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 25 липня 2008 року між ним та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту під заставу транспортного засобу № 0 про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на придбання транспортного засобу в сумі 18700,00 євро строком з 25.07.2008 року до 25.07.2015 року, та сплати відсотків у розмірі 12,5 %. Вважає , що працівники ПАТ «УкрСиббанк» порушили його законні права щодо інформації про наявність ризиків при підписанні Договору, та Договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, його інтересам та волі, порушує його права та законні інтереси оскільки кредит видано у іноземній валюті яка не є предметом договору споживчого кредиту, а предметом кредитного договору можуть бути лише гроші українська гривня . Також у позові зазначено, що у відповідача на момент укладення договору була відсутня відповідна ліцензія на здійснення валютних операції.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Укрсиббанк» за довіреністю ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, до початку розгляду справи надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю , заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на надіслані раніше письмові заперечення, які містяться у матеріалах справи та просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. У своїх письмових запереченнях зазначила, що при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та виконували у повному обсязі свої зобовязання за договором тобто ПАТ «Укрсиббанк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти на узгоджених умовах , а ОСОБА_1 і весь цей час з моменту укладення договору також виконував умови договору та здійснював погашення кредиту. Зазначила, що банк на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операції з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Зазначила , що договір між сторонами було укладено 27.07.2008 року і на протязі майже 7 років ОСОБА_1 належним чином виконував умови договору та здійснював погашення кредиту, однак звернувся за захистом свого порушеного права 07 березня 2015 року . Вважає, що сплинув строк позовної давності який згідно ст. 256 ЦК України встановлена тривалістю три роки. Просить суд застосувати строк позовної давності під час розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та письмові заперечення представника відповідача суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого у теперішній час є ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 було дійсно укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу т транспортного засобу № 0 (далі - Договір). Предметом Договору , а саме п.1.1. передбачено , що Банк зобовязується надати Позичальнику ОСОБА_1 а ОСОБА_1 зобовязується прийняти , належним чином використати та повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 18700,00 євро 00 єврц. та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах , зазначених Договором. Зі змісту договору вбачається, що сторонами узгоджені всі суттєві умови договору , а саме умови та строк кредитування, нарахування процентів та комісії за користування кредитом, строк погашення кредиту, цільове призначення кредиту , відповідальність сторін, права та обовязки , гарантії та інші умови. У забезпечення виконання усіх грошових зобовязань укладено договір поруки з ОСОБА_4 від 25.07.2008 року а також передано у заставу рухоме майно транспортний засіб .

ПАТ «Укрсиббанк» виконав свої зобовязання за договором та надав ОСОБА_1 кредитні кошти в узгодженому сторонами розмірі у сумі 18 700,00 євро (вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 141971,48 за курсом Національного банку України на день укладання договору) що підтверджується випискою за кредитним договором і спору із цього приводу у сторін не виникає. Позивач не заперечує цей факт та визнає отримання ним зазначених коштів та протягом вказаного періоду виконував умови та здійснював погашення кредиту в валюті кредиту - в євро.

Відповідно до п.7.2 кредитного договору передбачено, що ОСОБА_1 в момент підписання кредитного договору підтвердив те, що договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, які є для нього обовязковими, що на день підписання договору відсутні перешкоди для його виконання , підтвердив свою здатність виконувати умови договору, також те, що він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови договору, свої права та обов'язки за договором і погоджується з ними. Твердження позивача ОСОБА_1 про порушення права на інформацію спростовується підтвердженням ним факту отримання перед укладенням договору інформаційного листа згідно до вимог законодавства України, зокрема Закону України « Про захист прав споживачів» . Зазначений Інформаційний лист, зокрема, містить опис різних форм кредитування із зазначенням недоліків кожної, орієнтовну сукупну вартість кредиту, а також попередження про валютні ризики при обранні позичальником кредитування у іноземній валюті .

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними зазначено, що відповідно до статей 229, 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення."

Таким чином, суд не вбачає в діяннях відповідача умислу на введення позивача в оману або укладення договору позивачем під впливом помилки.

За змістом ст.ст. 525, 526, 530 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги, а також здійснювати іншу діяльність, визначену в статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії (дозволу) Національного банку України - в іноземній валюті.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня , однак законодавством не встановлено обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на и встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону «Про банки та банківську діяльність» кошти є грошима в пальній або іноземній валюті чи їх еквівалентом.

Згідно Декрету Кабінету міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Верховний суд України, узагальнюючи судову практику з розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин зазначивши наступне : «за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету N 15-93 є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід врахувати що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить чинного законодавства України.»

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11375875 укладений 25.07.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 спрямований на набуття сторонами цивільних прав та обов'язків та при укладанні договору волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено у формі, встановленій законом.

Також слід зазначити, що відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та її перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто , договір укладено 25.07.2008 року , а з вимогою про визнання цього договору недійсним ОСОБА_1 звернувся лише 19.03.2015 року (згідно відмітки канцелярії суду). За таких обставин суд вважає, що сплинув строк позовної давності, тобто строк на протязі якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів.

За таких обставин, суд вважає, що пред'явлення вимог щодо визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, тому у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» про захист прав споживача та визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 25 липня 2008 року недійсним відмовити у повному обсязі .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 05 травня 2015 року.

Суддя: Р. В. Дехта