Провадження № 2/234/4944/15
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2015 року Краматорський міський суд Донецької області в складі:
судді Марченко Л.М.,
при секретарі Овчаровій Ю.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Краматорську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним, -
ТОВ «Краматорськтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним.
Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на позові наполягав, не заперечував проти заочного вирішення справи.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про розгляд справи, заперечень на позов не надала, заяв про відкладення судового засідання чи про розгляд справи у її відсутності не надала.
За відсутністю заперечень представника позивача, судом на підставі ст.224 ЦПК України постановлено ухвалу від 26.11.2015 року про заочний розгляд справи.
Із позову вбачається, що за рішенням виконкому Краматорської міськради від 14.08.2006 року відповідачка ОСОБА_1 стала власником нежитлового приміщення площею 43,8 кв.м, що вбудоване у житловий будинок №50 по вул. Паркова у м.Краматорську, Донецької області. Відповідно до технічної документації цей обєкт нерухомості забезпечення тепловикористальним обладнанням, що є частиною внутрішньо будинкової системи тепло забезпечення. Відповідачка до 30.06.2014 року здавала своє приміщення в оренду ПАТ КБ «ПриватБанк». 21.05.2014 року представник ПП «Ладіс», що утримує будинок №50 по вул.Паркова у м.Краматорську, Донецької області, в якого знаходиться вищезазначене приміщення, заактували готовність до опалювального періоду внутрішньо будинкової системи теплозабезпечення всього житлового будинку №50 по вул.Паркова у м.Краматорську. Тобто, позивачем надавалося теплова енергія у власне приміщення відповідача. Відповідач приймаючи теплову енергію не заперечувала проти цього, тобто фактично погодилася на договірні відносини. Відповідно до ст.24 Закону України «Про теплопостачання» відповідачка, як споживач повинна було своєчасно укласти договір на поставку теплової енергії з теплопостачальною організацією, однак остання цього не зробила. Так, позивачем з метою дотримання вимог законодавства 20.02.2015 року був направлений на адресу відповідача проект договору №1439, підготовлений позивачем на основі типового договору, який був залишений без уваги. За таких обставин, позивач ТОВ «Краматорськтеплоенрго» просить суд постановити рішення, яким визнати договір №1439 теплопостачання теплової енергії в гарячій воді для опалення та надання послуги з центрального постачання гарячої води з відповідачем укладеним та стягнути з відповідача судові витрати.
Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши позов, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 21.06.2006 року належить, приміщення офісу, вбудоване в жилий будинок, який розташований за адресою вул. Паркова, 50 у м.Краматорську (а.с.10). Відповідно до договору оренди приміщення від 10.03.2011 року відповідачка ОСОБА_1 здала своє приміщення в оренду ПАТ КБ «ПриватБак» (а.с.12-14). Балансоутримувачем будинку №50 по вул.Паркова у м.Краматорську є ПП «Ладіс». 21.05.2014 року представники ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та ПП «Ладіс» заактували готовність до опалювального періоду внутрішньо будинкової системи теплозабезпечення житлового будинку №50 , де й знаходиться власне приміщення відповідача, що розташоване за адресою м.Краматорськ, вул.Паркова (а.с.17-18). В жовтні 2014 року відбувся запуск системи центрального опалювання вказаного будинку, про що свідчить довідка ПП «Ладіс» від 31.10.2014 року (.с. 15-16). Таким чином, позивачем надавалась теплова енергія у власне приміщення відповідача. Відповідач приймав теплову енергію відмови від отримання поставленої теплової енергії не надходило.
20.02.2015 року відповідачу ОСОБА_1 відправлено пропозицію щодо укладання договору та договір №1439 постачання теплової енергії в гарячій воді для опалення та надання послуг з централізованого постачання гарячої води від 01.10.2014 року, що підтверджується квитанцією про рекомендоване поштове відправлення (а.с.8).
Підготовлений позивачем на основі типового договору Договір №1439 від 01.10.2014 року та запропонований відповідачу ОСОБА_1 рекомендованим листом від 20.02.2015 року для підписання, був залишений відповідачем без уваги, що свідчить про відмову споживача від укладання договору в порушення положень ст.24 Закону України «Про теплопостачання».
Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №1875-IV від 24.06.2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.
Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Разом з тим, ст.4 Закону №1875-IV від 24.06.2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
ЦК України у ст.ст.3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст.642-643 ЦК України.
Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст.6,627 ЦК України визначається, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.
Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.
У разі якщо актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ст.6 ч.3 ЦК України). Зокрема, ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору.
Частиною 1 ст.19 вказаного Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.
З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст.19-21 Закону №1875-IV від 24.06.2004 року , постанови №529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону №1875-IV від 24.06.2004 року.
У разі такої відмови відповідно до положень ст.ст.3,6,12-15,20,630,640,642,643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутися до суду за захистом свого права, яке підлягає поновленню (захисту) на підставі ст.16 ч.2 п.1 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов'язок.
На підставі наведеного, суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати Договір №1439 постачання теплової енергії і гарячій воді для опалення та надання послуг з центрального постачання гарячої води від 01.10.2014 року між ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та ОСОБА_1, підготовлений виконавцем послуг на основі типового договору, укладеним.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові випрати, понесені позивачем при зверненні з позовом до суду в сумі 243,60 грн. (а.с.1), слід відшкодувати йому за рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст.8,14,15,215,223-233 ЦПК України, ст.ст.3,6,12-15,20,630,640,642,643 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенрго» понесені судові витрати в сум 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте Краматорським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя ОСОБА_3