Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Ткаченко К.М.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

її представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

який також представляє інтереси неповнолітньої

ОСОБА_8,

представника третьої особи ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3, яка діє в особистих інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради м. Кривого Рогу, третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради м. Кривого Рогу про визнання приватизації частково недійсною, виключення з числа приватизації, покладення зобовязання та зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, до ОСОБА_10, Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, ради опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання недійсною приватизації квартири та повернення наслідків в первісний стан, -

ВСТАНОВИВ:

В останній редакції свого позову ОСОБА_10 зазначила, що їй, ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_8 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/3 частці квартири №19, розташованої в будинку №3 на вул. Курчатова в м. Кривому Розі (далі по тексту ОСОБА_11 квартира), яку вона, ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_8, будучи зареєстрованими та проживаючи в квартирі, приватизували, однак на час приватизації вона не знала, що ОСОБА_3, яка мала до шлюбу з її сином прізвище «Новікова», раніше вже приймала участь в приватизації іншого житла, розташованого за адресою: Вінницька область, Погребищенський район, с. Задорожне, вул. Пролетарська, 17/2, в якому проживала, тому її дії по участі в приватизації ОСОБА_11 квартири є незаконними, у звязку з чим вона просить суд визнати приватизацію ОСОБА_11 квартири недійсною в частині здійснення її приватизації ОСОБА_3, виключити її з числа осіб, які здійснили приватизацію ОСОБА_11 квартири, визнати розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства Криворізької міської ради №С557 від 14.03.2007 року частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про приватизацію ОСОБА_11 квартири ОСОБА_3 та визнати свідоцтво про право власності на житло №С-708 а, видане Управлінням житлово-комунального господарства Криворізької міської ради 30 березня 2007 року частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про те, що 1/3 частина ОСОБА_11 квартири належить ОСОБА_3

За вирішенням цього ж питання вона зверталась до Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради та до Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, що було залишено без задоволення, тому також просить суд зобовязати виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради видати розпорядження про приватизацію, зазначивши, що ОСОБА_11 квартира передана у спільну часткову власність по S частині їй та малолітній ОСОБА_8 та видати свідоцтво про право власності, зазначивши, що ОСОБА_11 квартира належить на праві спільної сумісної власності по S частині квартири їй та ОСОБА_8

ОСОБА_3 у своєму зустрічному позові просить суд визнати приватизацію ОСОБА_11 квартири недійсною в цілому та повернути вчинені наслідки в первісний стан, що існували до приватизації квартири, оскільки вона своєї згоди на приватизацію квартири взагалі та згоди на приватизацію квартири своєю дочкою ОСОБА_8 зокрема, не надавала і, захищаючи права та інтереси своєї дитини, надавати не буде, тому приватизація взагалі не могла відбутись, це була виключно ініціатива ОСОБА_10

Більш того, з приводу існуючого спору судами першої та апеляційної інстанції вже ухвалювались рішення, якими тотожні вимоги ОСОБА_10 були задоволенні, однак ці рішення були скасовані судом касаційної інстанції за тих підстав, що суди не звернули уваги і не врахували її заперечень щодо ненадання згоди на приватизацію нею та її малолітньою дочкою ОСОБА_11 квартири та щодо існування спору між сторонами та органом приватизації.

У судовому засіданні представники ОСОБА_10 її уточнений позов підтримали в повному обсязі на підставах, у ньому зазначених.

ОСОБА_3 у судовому засіданні свій зустрічний позов підтримала, пояснила, що ніякої згоди на приватизацію ОСОБА_11 квартири як від себе, так і від імені своєї дочки не давала, тому приватизація ОСОБА_11 квартири відбулася незаконно, просила у задоволенні первісного позову відмовити, а її позов задовольнити, чим захистити права та інтереси її дитини, її представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були такої ж думки, представники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 жодних пояснень як з приводу первісного, так і з приводу зустрічного позову суду не надали, надалі зазначені особи залишили залу судового засідання.

Представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради м. Кривого Рогу підтримала первісний позов, проти задоволення зустрічного позову категорично заперечувала, пояснила суду, що в разі його задоволення майнові права дитини будуть порушені, так як вона буде позбавленою права власності на належну їй частку у ОСОБА_11 квартирі, пояснила також, що її дивує позиція її матері ОСОБА_3, яка повинна захищати майнові інтереси дитини замість того, щоб просити суд позбавити дитину права на майно.

Представники інших осіб у судове засідання не зявились, надали письмові заяві про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як видно з матеріалів справи та прийнято в судовому засіданні сторонами без заперечень, ОСОБА_10, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, які зареєстровані та проживають в ОСОБА_11 квартирі, на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/3 частці цієї квартири, яку вони приватизували згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №С-708а від 30.03.2007 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства Криворізької міської ради народних депутатів згідно розпорядження №С-557 від 14.03.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації та відповідними довідками (а.с.13, 14, 83, 158).

Отже, розглядаючи вимоги за первісним позовом в частині визнання приватизації ОСОБА_11 квартири недійсною в частині здійснення приватизації ОСОБА_3, виключення її з числа осіб, які здійснили приватизацію ОСОБА_11 квартири, визнання розпорядження органу приватизації УЖКГ Криворізької міської ради №С557 від 14.03.2007 року частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про приватизацію ОСОБА_11 квартири ОСОБА_3 та визнання свідоцтва про право власності на житло №С-708 а, видане УЖКГ 30 березня 2007 року частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про те, що 1/3 частина ОСОБА_11 квартири належить ОСОБА_3, а також вимоги за зустрічним позовом про визнання приватизації ОСОБА_11 квартири недійсною в цілому та повернення вчинених наслідків у первісний стан, що існували до приватизації квартири, суд зазначає наступне.

ОСОБА_3, яка на той час мала прізвище «Новікова», проживала на території с. Задорожне Погребищенського району Вінницької області з 19.02.1974 року по 01.05.2003 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Сніжанської сільської ради (т.1, а.с.81).

17 жовтня 2001 року сільським головою Сніжанської сільської ради було видано наказ №4, за яким було вирішено оформити документи на приватизацію квартири №2, розташованої в будинку №17 на вул. Пролетарській с. Задоржне Погребищенського району Вінницької області, на імя ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, передавши квартиру у приватну спільну власність зазначених осіб, надалі кожна з цих осіб набули право приватної спільної часткової власності на 1/3 частку зазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (т.1, а.с.87, 132, 133).

Отже, ОСОБА_3 використала своє право на разову безоплатну приватизацію житла державного житлового фонду, однак для незаконної участі в приватизації ОСОБА_11 квартири ОСОБА_3 отримала в Сніжанській сільській раді Погребищенського району Вінницької області видану на її імя довідку від 16.02.2007 року під №19, в якій було зазначено, що ОСОБА_3, проживаючи на території с. Задорожне Погребищенського району Вінницької області з 19.02.1974 року по 01.05.2003 року, не проводила приватизації на території сільської ради (т.1, а.с.81).

Надалі ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки вона, не маючи права на приватизацію ОСОБА_11 квартири, так як 17 жовтня 2001 року вже приймала участь у приватизації іншого житла під своїм дошлюбним прізвищем «Новікова», порушуючи ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», усвідомлюючи свої протиправні дії, маючи прямий умисел на використання вищезазначеної довідки з метою участі в приватизації ОСОБА_11 квартири, отримала її особисто та передала через ОСОБА_10, яка не усвідомлювала, що довідка є неправдивою, до установ, що здійснюють приватизацію, а саме до ЖЕО №35 м. Кривого Рогу та КП ДОР «Криворізьке БТІ», однак була звільнена від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, що підтверджується ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30.01.2014 року (т.3, а.с.28).

При цьому, під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 повністю визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (т.3, а.с.28 зі зворот.боку).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду це відчуження, зокрема, квартир на користь громадян.

Згідно ст. 8 цього Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі, передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, спори, що виникають при приватизації вирішуються судом.

Частиною 5 ст. 5 цього ж Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що особа може приймати участь у приватизації один раз.

Таким чином, судом установлено, що ОСОБА_3, незаконно приймаючи участь у приватизації ОСОБА_11 квартири та отримавши право власності на її 1/3 частку, порушила як ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», так і право своєї малолітньої дочки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на приватизацію по 1/2 частці ОСОБА_11 квартири, так як фактично зменшила їхні частини в праві власності.

При цьому суд не приймає до уваги тверджень ОСОБА_3 про те, що вона не надавала своєї згоди на приватизацію ОСОБА_11 квартири взагалі та згоди на приватизацію квартири своєю малолітньою дочкою ОСОБА_8 зокрема, оскільки такі її твердження спростовуються як зазначеною вище постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30.01.2014 року, якою встановлений факт прагнення ОСОБА_3 приватизувати частку ОСОБА_11 квартири навіть і в незаконний спосіб, так і заявою ОСОБА_10 від 11.12.2006 року на імя керівника органу приватизації про оформлення передачі в приватну спільну сумісну власність ОСОБА_11 квартири, яку вона займала з членами своєї сім'ї на умовах найму, а саме з ОСОБА_3 та ОСОБА_8, де в графі «Підписи наймача та повнолітніх членів її сім'ї», є два підписи ОСОБА_10 та ОСОБА_3, що не було спростовано останньою в судовому засіданні, тому можливо прийти до висновку, що в такому випадку ОСОБА_3 як законний представник своєї малолітньої дочки ОСОБА_8, яка повинна діяти в її інтересах, надала згоду на приватизацію ОСОБА_11 квартири і своєю дитиною, а також поясненнями ОСОБА_8 у своїх первісних запереченнях проти позову, в яких вона, посилаючись на положення Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», зазначила, що, хоча й не хотіла брати участі у приватизації, однак свідоцтво про право власності на ОСОБА_11 квартиру було видане органом приватизації без порушень та відповідно до норм законодавства України (т.1, а.с.80, 45).

Разом з тим, законом не передбачено обовязкового отримання органом приватизації окремо оформленої згоди законного представника на приватизацію житла її малолітньою дитиною.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна.

При цьому, чинним є Закон України «Про охорону дитинства», ст. 17 якого передбачається, що батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування, зокрема, відмовлятися від належних дитині майнових прав.

Таким чином, суд уважає, що ОСОБА_3, заперечуючи проти предявленого до неї позову, наполягаючи на задоволенні свого зустрічного позову про визнання приватизації ОСОБА_11 квартири недійсною в цілому, що потягне за собою позбавлення її малолітньої дочки ОСОБА_8 права власності на частку в ОСОБА_11 квартирі та зазначаючи в своєму зустрічному позові, що вона не дає згоди на приватизацію ОСОБА_11 квартири своєю неповнолітньою дочкою (т.2 а.с.217), ОСОБА_3, будучи її законним представником та зобовязаною насамперед діяти в її інтересах, діє всупереч інтересам своєї дитини та в порушення її майнових прав, на що також звертав увагу в судовому засіданні і представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради.

Разом з тим, суд зауважує, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, якими тотожні позовні вимоги ОСОБА_10 були задоволенні, зазначив, що передача ОСОБА_11 квартири у власність сторін можлива лише за згодою ОСОБА_3, яка постійно в ній мешкає та яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_8, тому суди не врахували її заперечень з цього приводу, а також, що суди не перевірили існування спору між сторонами та органом приватизації, тому й направив справу на новий судовий розгляд для зясування цих обставин, не ухваливши свого рішення (т. 2, а.с.64 та зі зворот.боку).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3 та ч. 6 ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд уважає встановленим, що приватизація в частині передачі ОСОБА_11 квартири у власність ОСОБА_3 проведена з порушенням закону, що ОСОБА_3, даючи згоду на свою участь в приватизації ОСОБА_11 квартири, діяла як від свого імені, так і як законний представник від імені та в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_8, а відтак суд приходить до висновку, що маються підстави визнати приватизацію ОСОБА_11 квартири частково недійсною, виключити ОСОБА_3 з числа осіб, які приймали участь у приватизації, визнати розпорядження органу приватизації частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про приватизацію ОСОБА_11 квартири ОСОБА_3 та визнати свідоцтво про право власності на ОСОБА_11 квартиру частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про те, що 1/3 її частка належить ОСОБА_3, тому ця частина позовних вимог за первісним позовом є обґрунтованою, а відтак такою, що підлягає задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом необґрунтованими, а тому такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо решти вимог за первісним позовом про зобовязання виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради видати розпорядження про приватизацію, зазначивши, що ОСОБА_11 квартира передана у спільну часткову власність по S частині ОСОБА_10 та малолітній ОСОБА_8, а також видати свідоцтво про право власності, зазначивши, що ОСОБА_11 квартира належить на праві спільної сумісної власності по S частині квартири ОСОБА_10 та ОСОБА_8, суд зазначає наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_10 у березні 2015 року зверталась за вирішенням цих питань до органу приватизації УЖКГ, однак їй було повідомлено, що спори, які виникають при приватизації квартир, вирішуються в судовому порядку (т.3, а.с.29).

Також судом установлено, що всі повноваження по приватизації житла передані з УЖКГ Криворізької міської ради до Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради м. Кривого Рогу.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Як передбачено п. 6.1. «а» «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, оформлення права власності на обєкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування фізичним особам на підставі документів, установлених законом, які підтверджують їх право на обєкти нерухомого майна.

Судом установлено, що органом приватизації обґрунтовано було видано розпорядження про передачу ОСОБА_11 квартири у власність ОСОБА_10 та малолітньої ОСОБА_8, а в частині передачі квартири у власність ОСОБА_3 розпорядження прийняте безпідставно, тому видане на підставі цього розпорядження свідоцтво в частині права власності на ОСОБА_11 квартиру на ОСОБА_3 також є необґрунтованим.

Тому для поновлення майнових прав ОСОБА_10 та малолітньої ОСОБА_8 належить зобовязати Виконавчий комітет Саксаганської районної в місті ради м. Кривого Рогу видати розпорядження про приватизацію, зазначивши, що ОСОБА_11 квартира передана у спільну часткову власність саме по 1/2 частці ОСОБА_10 та малолітній ОСОБА_8, а також видати свідоцтво про право власності, зазначивши, що ОСОБА_11 квартира належить на праві спільної сумісної власності по 1/2 частці квартири ОСОБА_10 та ОСОБА_8, проти чого представник Виконкому не надавав суду ані письмових, ані усних заперечень.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати по оплаті державного мита в сумі 8 грн. 50 коп. та 37 грн. 00 коп. по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 203, 215, 268 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» ст. ст. 1, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 208, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_10 задовольнити.

Визнати приватизацію квартири №19, розташованої в будинку №3 на вул. Курчатова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області недійсною в частині здійснення приватизації ОСОБА_3.

Виключити ОСОБА_3 з числа осіб, які здійснили приватизацію квартири №19, розташованої в будинку №3 на вул. Курчатова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Визнати розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства Криворізької міської ради №С557 від 14.03.2007 року частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про приватизацію квартири №19, розташованої в будинку №3 на вул. Курчатова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, ОСОБА_3.

Визнати свідоцтво про право власності на житло №С-708 а, видане Управлінням житлово-комунального господарства Криворізької міської ради 30 березня 2007 року, частково недійсним в частині зазначення в ньому відомостей про те, що 1/3 частка квартири №19, розташованої в будинку №3 на вул. Курчатова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, належить ОСОБА_3.

Зобовязати Виконавчий комітет Саксаганської районної в місті ради м. Кривого Рогу видати розпорядження про приватизацію, зазначивши в ньому, що квартира №19, яка розташована в будинку №3 на вул. Курчатова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, передана у спільну часткову власність ОСОБА_10 та ОСОБА_8 по 1/2 частці.

Зобовязати Виконавчий комітет Саксаганської районної в місті ради м. Кривого Рогу видати свідоцтво про право власності, зазначивши в ньому, що квартира №19, яка розташована в будинку №3 на вул. Курчатова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_10 та ОСОБА_8 по 1/2 частці ОСОБА_10 та ОСОБА_8.

Відмовити в задоволенні зустрічного ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, до ОСОБА_10, Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, ради опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання недійсною приватизації квартири та повернення наслідків в первісний стан.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 понесені неї судові витрати в загальному розмірі 45 грн. 50 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Попов.