У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 02 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПА КБ "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 покликається на його необґрунтованість та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

На час укладення кредитного договору ним булу надано Банку інформацію про свій фінансово-майновий стан, однак Банк при оформленні кредиту не надав розгорнутої письмової інформації про ризики та можливості підвищення курсу долара, чим погіршив його матеріальне становище.

Вказує, що на день укладення кредитного договору іноземний курс валюти становив 5,05 гривень, а станом на день подання апеляційної скарги - 23,06 гривень, що свідчить про істотну зміну становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, тобто з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла, у зв'язку з чим його фінансовий стан значно погіршився.

Подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, є порушенням принципу справедливості, закріпленого в ст.3 ЦК України.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 236 ЦК України встановлено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим кодексом.

Зазначає, що судом неповно з'ясовано фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки наявним матеріалам справи, чим порушено п.2 ч.1 ст. 11 та ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", що ставить його в тяжке, несправедливе становище в договірних зобов'язаннях, умови договору суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків.

Просить скасувати рішення Дубенського міськрайонного суду від 02 листопада 2015 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №ROD0GA, згідно п.7.1. якого Банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 30.10 .2007 рооку по 30.10.2017 року включно у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 10500,00 доларів США на споживчі цілі.

Додатковою угодою від 31 травня 2012 року внесено зміни до п.7.1. кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання цього кредитного договору недійсним, суд правильно виходив з доведеності того, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору у відповідності до положень ст.638 ЦК України, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі згідно ст.627 ЦК України; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Висновки суду відповідають положенням ст.626-628 ЦК України, у відповідності до яких договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст.11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Висновок суду про те, що умови договору не можуть розцінюватися як несправедливі і такими, що створюють істотний дисбаланс, оскільки зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору, - відповідає роз'ясненням, викладеним в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року.

Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору між сторонами дотримано вимог, які є необхідними для чинності правочину, і висновок суду про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, зокрема, на підставі ст.215, 203 ЦК України та ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Шимків С.С.