Справа № 510/1460/15-ц Р І Ш Е Н Н Я
31.08.2015 року Ренійський районний суд Одеської області
У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,
при секретарі - Міхайліченко В.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду у місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності, -
Відповідач по справі, у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Позивач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.
Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні:
-Копія договору купівлі-продажу від 06.01.2014 року;
-Копія заповіту №2629 від 07.06.2011 року;
-копія технічного паспорту на квартиру №2 в житловому будинку №122 по вул. Дунайська, в м. Рені;
-Копія свідоцтва про право власності на житло №113 від 04.07.1997 р.;
-Копія свідоцтва про право на спадщину за законом №3122 від 20.09.2011 р.;
-Копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3;
Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини:
Позивач звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, пояснивши, що 06.01.2014 року позивачка домовилась із відповідачем, який діяв від імені своєї матері ОСОБА_3, про купівлю квартири АДРЕСА_2. В той ж день був укладений відповідний договір купівлі-продажу. Позивачка передала відповідачу гроші, а останній передав ключі від квартири.
Так як згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачка через деякий час запропонувала відповідачу привести домовленість у відповідності до вимог закону, нащо відповідач відповів, що поки не може це зробити, так як він ще не має належним чином оформлених повноважень на представництво інтересів своєї матері.
Позивачка зазначила, що про існування подібних обставин їй не було відомо. ОСОБА_1 здійснювала догляд за матірю відповідача, особисто від неї знала, що вона уповноважила відповідача вирішити питання про продаж її квартири. Так як відповідач виїхав за межі України, оформити довіреність тривалий час не вдавалось, а 27.10.2014 року матір позивача померла, залишивши заповіт на імя відповідача.
Не заперечуючи проти наявності між сторонами договору, відповідач запевнив ОСОБА_1, що після оформлення спадщини вживе заходів щодо виготовлення правовстановлюючих документів які б підтвердили право власності позивачка на квартиру.
Відповідач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак до теперішнього часу не вчинив необхідних дій для отримання свідоцтва.
Враховуючи викладені обставини, на момент укладання договору в 2014 році, придбане майно було відчужено особою, яка не мала на це право.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до наступних висновків.
Позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного:
Згідно норм ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
На підставі ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Так, позивачка набула права власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, яке він фактично не мав права відчужувати.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Виходячи з вищевикладеного,
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 330, 388, ЦК України (2003 р.) суд -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо воно не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Строк оскарження рішення в Апеляційний суд Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області: 10 днів з дня проголошення рішення, 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: К.В. Сорокін