Справа № 761/4569/15-ц
Провадження №2/761/3472/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 липня 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Савицького О.А.

при секретарі Ковальчук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

17.02.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» про стягнення на її користь з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 14816,98 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 42260,44 грн.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 17.02.2014 року вона працювала у ТОВ «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» на посаді консьєржа. 30.05.2014 року ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади за власним бажанням. Відповідач при звільненні позивачки за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, не провів з нею в день звільнення розрахунок, як передбачено нормами трудового законодавства України, а саме не виплатив їй нараховану за період роботи заробітну плату, у зв'язку з чим вона була змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Крім того, 23.04.2015 судом було прийнято до розгляду заяву з уточненнями позовних вимог позивачки, в якій ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» суму компенсації її заробітку у зв»язку із затримкою його виплати у розмірі 4119,74 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 51746,64 грн., моральну шкоду у розмірі 7000 грн., а всього 62866,38 грн.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити їх з підстав викладених в позові.

Представник відповідача - ТОВ «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» в судовому засіданні проти позову заперечила, вважає його безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідач повністю виплатив заборгованість перед позивачем по заробітній платі, хоча і з невеликою затримкою.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивачка з 17.02.2014 року, відповідно до наказу №06-09/к працювала у відповідача ТОВ «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз», на посаді консьєржа (а.с.6).

При звільненні позивачки з роботи відповідно до наказу №14-2-09/к від 30.05.2014 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, їй була нарахована заробітна плата за період з 17.02.2014 року по 30.05.2014 року у розмірі 18082,72 грн., без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів (14816,98 грн. з врахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів), що підтверджується довідкою від 01.06.2014 року про доходи позивачки, виданою відповідачем (а.с.7).

Відповідно до наданих представником відповідача письмових доказів, відповідач при виплаті працівникам коштів за липень, виплатив позивачці нараховану заробітну плату за травень 2014 року у розмірі 4000 грн. Решта аналогічних доказів стосується виплат відповідачем коштів позивачці починаючи з липня по вересень 2014 року, але зазначений період не стосується предмету спору, а тому вказані докази судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Разом з тим в даному судовому засіданні не розглядається вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки це питання в даний час вирішується за заявою ОСОБА_1 в наказному провадженні іншим складом суду.

Відповідно до ч.6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - індексація грошових доходів населення - встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру

Згідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

В свою чергу статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

В рішенні від 15.01.2013р. № 9-рп/201 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другого статті 233 КЗпПУ, Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення ч.2 ст.233 КЗпПУ слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівникові заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Судом встановлено порушення з боку відповідача права позивачки на оплату праці, а тому враховуючи індекс інфляції споживчих цін за період з березня 2014 року (наступний місяць після виникнення заборгованості) по червень 2015 року (повний місяць перед ухваленням рішення судом), суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки сум індексу інфляції нарахованої на суми не виплаченої заробітної плати з урахуванням періоду прострочення виплат:

з березня 2014 року по червень 2015 року на суму 2442,86 грн.(зарплата за лютий) - 1815,04 грн.; з квітня 2014 року по червень 2015 року на суму 4885,71 грн.(зарплата за березень) - 3449,31 грн.; з травня 2014 року по червень 2015 року на суму 4885,71 грн.(заплата за квітень) - 3180,6 грн.; з червня 2014 року по липень 2014 року на суму 5868,44 грн.(зарплата за травень) - 82,16 грн.; з серпня 2014 року по червень 2015 року на суму 5868,44 грн. - 4000 грн. = 1868,44 грн.(зарплата за травень за мінусом виплати в липні) - 1063,14 грн.

Згідно ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Оскільки на даний час відповідач не виплатив позивачці належні їй кошти, а саме нарахованої їй заробітної плати, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме за період з лютого 2014 року по березень 2015 року, як заявлено в позові. Всього вказаний період становить 211 робочих днів.

З урахуванням положень п.2, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995р. за № 100, середньоденна заробітна плата позивачки становить 262,30 грн. ((4885,71 грн. (з.п. за квітень) + 5868,44 грн. (з.п. травень) : 211 роб. дн.).

Звідси розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки в межах заявлених нею вимог, а саме з червня 2014 року по березень 2015 року:

211 робочих дні Х 262,30 грн. = 55345,3 грн., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки.

Отже всього разом на користь позивачки з відповідача підлягає до стягнення сума індексу інфляції нарахованої на суми не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в розмірі 80252,18 грн. (1815,04 + 3449,31 + 3180,6 + 82,16 + 1063,14 + 55345,3).

За змістом вимог ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9, 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що при звільненні позивачки з займаної посади, відповідачем, як роботодавцем не було проведено з нею остаточного розрахунку, а саме фактично їй не було виплачено зарплату за весь її період роботи з лютого по травень 2014 року, що спричинило у неї негативні зміни у звичайних умовах її життя, що зумовлено витраченням часу на документальне оформлення порушення її прав, тривалого захисту свого порушеного права в суді, а також беручи до уваги, в зв'язку з чим останній були спричинені моральні страждання, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Крім того згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1046,19 (243,60 +802,59) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 79, 88, 212 - 215, 223, 224, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» на користь ОСОБА_1 80259 (вісімдесят тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 18 коп., без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Лазурний блюз» на користь держави судовий збір в розмірі 1046 (тисячу сорок шість) грн. 19 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: