Справа № 135/641/15-ц
Провадження у справі № 2/135/198/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі

головуючого судді Патраманського І.О.,
за участю секретаря позивача представника позивача Відповідачки Представника відповідачів адвоката Марченко О.В., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Дунаєва І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим позовом і просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь заподіяну йому матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 9758 грн. 53 коп. та заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 60 000 грн. У разі відсутності в ОСОБА_7 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, стягнути шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_5, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини.

На обґрунтування позову повідомив, що 19 липня 2014 року біля 23 год. 50 хв. неповнолітній ОСОБА_9, керуючи мотоциклом без освітлення, у темну пору доби рухаючись по вул. Ворошилова с. Заозерне Тульчинського району в сторону вул. Пушкіна, де скоїв наїзд на нього, коли він рухався по правому узбіччі вул. Ворошилова у напрямку вул. Пушкіна. В результаті наїзду мотоциклом під керуванням ОСОБА_9 він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого косопоперечного перелому обох кісток лівої гомілки на рівні нижньої третини зі зміщенням уламків, закритого перелому дуги нижньої щелепи зліва. Скальпованої рани лівої кисті, забійні рани підборіддя та надбрівної ділянки справа, які згідно висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня, що спричинили тривалий (більш як 21 день) розлад здоров'я. У зв'язку з тим, що на момент скоєння описаної вище дорожньо-транспортної пригоди водію мотоцикла «ІЖ-Юпітер» ОСОБА_9 не виповнилося шістнадцять років, і він не є суб'єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, 29.12.2014 року старшим слідчим СВ Тульчинського РВ УМВС України старшим лейтенантом міліції ОСОБА_10 винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні неповнолітнього водія ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення. У зв'язку з отриманням, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень він 20 липня 2014 року звернувся в Ладижинське МТМО, а 21 липня 2014 року був направлений для подальшого лікування в Тростянецьку ЦРЛ, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 21 липня 2014 по 05 серпня 2014 року. Під час лікування йому було проведено операцію, а саме відкриту репозицію уламків обох кісток лівої гомілки і ОМС уламків великої гомілкової кістки гвинтами і пластиною АО, малу гомілкову кістку цвяхом Богданова. На К-прямі поперечні переломи н/з діафізів лівої гомілки, зміщення дистальних відламків назад на ширину кістки. В період з 21.07.2014 по 06.11.2014 року він знаходився на лікарняному. У зв'язку з лікуванням він втратив можливість працювати на постійній роботі та отримувати за це заробітну плату. Був вимушений змінити свій звичний спосіб життя, оскільки витрачав не мало часу на поїздки до лікувальних закладів, органів досудового розслідування, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім'ю та роботу. В результаті вчинення дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, йому було заподіяно моральну шкоду, яка супроводжувалася постійним болем, запамороченням, нервовим переживанням, стривоженістю та дискомфортом, необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення), а також відчуттям страху до та після проведення операції за своє життя та можливість на завжди залишитись зкаліченим та не в повні мірі бути здатним виконувати фізичні навантаження, рухатись та можливість в повній мірі бути працездатним. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. ОСОБА_9, спричинивши йому ушкодження здоров'я, не бажає добровільно відшкодувати збитки. Відповідачі на неодноразові звернення, добровільно не відшкодували йому матеріальну та моральну шкоду, завдану вчиненням дорожньо-транспортної пригоди, уникають зустрічей, ігнорують його пропозиції та всіляко відмовляються врегулювати дане питання у позасудовому порядку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та представник позивача - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідачів адвокат Дунаєв І.Б. та відповідачка ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали і показали, що ДТП сталося із вини ОСОБА_3, який у стані алкогольного сп'яніння перебував на проїжджій частині дороги з порушенням правил дорожнього руху. Відповідачами неодноразово купувались необхідні для лікування ОСОБА_3 ліки, а також оплачувалась операційна бригада, анестезіолог і таке інше. Таким чином в період з 19.07.2014 року по 27.07.2014 року на лікування ОСОБА_3 було витрачено понад 7000 грн.

Позивач, пред'явивши вимоги про стягнення з відповідачів компенсації за заподіяну ним моральну шкоду, не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. З медичних карт позивача видно, що згідно записів лікарів діагноз ОСОБА_3 це закритий перелом обох кісток лівої гомілки в стані алкогольного сп'яніння, з 5.08.2014 стан стабільний, гіпсова пов'язка не турбує, з 26.08.2014 року біль не значний, з 30.09.2014 року біль не хвилює, набряк не хвилює, з 06.11.2014 року ходить вільно.

Таким чином, представник відповідачів вважає, що позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позовній заяві, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 60000 грн, а тому позивачу необхідно відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про одержання ними судових повісток, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, відповідачку ОСОБА_5 та представника відповідачів Дунаєва І.Б., вивчивши та дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм належну правову оцінку в сукупності, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_3 підлягає до задоволення, а позов про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що 19 липня 2014 року біля 23 год. 50 хв. з вини неповнолітнього ОСОБА_7 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_3 було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня, що спричинили тривалий (більш як 21 день) розлад здоров'я.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він з 21.07.2014 по 06.11.2014 року знаходився на лікарняному. У зв'язку з лікуванням він втратив можливість працювати на постійній роботі та отримувати за це заробітну плату. Був вимушений змінити свій звичний спосіб життя, оскільки витрачав не мало часу на поїздки до лікувальних закладів, органів досудового розслідування, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім'ю та роботу.

За період непрацездатності ОСОБА_3 недоотримав заробітної плати в розмірі 8763 грн. 09 коп.

На лікування ОСОБА_3 витратив 995 грн. 19 коп.

Даний факт підтверджується сукупністю доказів.

З показів свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відомо, що позивач ОСОБА_3 19.07.2015 року близько 23.50 зі своїми друзями стояв біля узбіччя дороги, та в цей час їхав відповідач ОСОБА_9 на мотоциклі без включеного світла фар, та наїхав на них, зачепивши і протягнувши ОСОБА_3 по дорозі в наслідок чого позивач ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що 19.07.2015 року близько 12.30 ночі йому подзвонив батько відповідача ОСОБА_11 та повідомив про ДТП та попросив відвезти до лікарні. Коли ОСОБА_15 під'їхав до місця аварія побачив потерпілого ОСОБА_3, який лежав на дорозі. Свідок допоміг погрузити ОСОБА_3 у свою машину та поїхав у лікарню.

З висновку автотехнічної експертизи № 585а від 14.12.2014 року видно, що водій мотоцикла «ІЖ-Юпітер» ОСОБА_9 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою мотоцикла «ІЖ-Юпітер» до місця знаходження пішохода.

З постанови про закриття кримінального провадження №0000433 від 30.07.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України видно, що в діянні неповнолітнього водія ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення із-за того, що він не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність.

З протоколу проведення слідчого експерименту та схеми до нього видно, що ОСОБА_3 зазначив місце де він перебував в момент наїзду на нього.

Відповідно до виписки з медичної картки № 507 від 08.08.2014 року видно, що 23 липня 2014 року ОСОБА_3 було проведено операцію, а саме відкриту репозиція уламків обох кісток лівої гомілки і ОМС уламків великої гомілкової кістки гвинтами і пластиною АО, малу гомілкову кістку цвяхом Богданова. На К-прямі поперечні переломи н/з діафізів лівої гомілки, зміщення дистальних відламків назад на ширину кістки.

З медичної картки, виданої на ім'я ОСОБА_3 видно, що в період з 21.07.2014 по 06.11.2014 року він знаходився на лікарняному.

З довідки виданої філією «Птахокомплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» № 149 від 03.04.2015 року видно, що ОСОБА_3 з 26.05.2014 року постійно працює на посаді «Електрогазозварника». Його середньомісячний дохід за повні відпрацьовані місяці становив 2480,12 грн. (за червень 2014 року - 2354,55 грн. + за грудень 2014 року - 2605,68 грн. / 2 = 2480,12 грн.).

За період непрацездатності ОСОБА_3 недоотримав заробітної плати в розмірі 8763 грн. 09 коп.

З наданих позивачем квитанцій видно, що після дорожньо-транспортної пригоди він витратив на лікування - 995 грн. 44 коп.

Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 слід стягнути матеріальну шкоду в сумі 9759 грн. 53 коп.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_7, завданої йому моральної шкоди, то ці вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВСУ встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, в п. 3 постанови Пленуму ВСУ зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В судовому засіданні встановлено, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_7 - ОСОБА_3 було заподіяно моральну шкоду, яка супроводжувалася постійним болем, запамороченням, нервовим переживанням, стривоженістю та дискомфортом, необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення), а також відчуттям страху до та після проведення операції за своє життя та можливість на завжди залишитись зкаліченим та не в повні мірі бути здатним виконувати фізичні навантаження, рухатись та можливість в повній мірі бути працездатним. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Аналізуючи вищевикладені факти, з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних та моральних страждань, негативних наслідків від отриманих хвилювань, суд вважає, що з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 слід стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп.

На підставі ст.ст. 6 - 15, 60, 169, 208 - 215, 224-226 ЦПК України, керуючись ст. 3 Конституції України, ст.ст. 22, 23,1166-1168, 1187, 1179, 1195 ЦК України, постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», -

В И Р І Ш И В:

Позов про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_2 заподіяну матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 9758 грн. 53 коп. (дев'ять тисяч сімсот п'ятдесят вісім гривень 53 коп.)

Позов про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 завдану моральну (немайнову) шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5 000 грн. (п'ять тисяч гривень) .

В решті позову про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

У разі відсутності в ОСОБА_7 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, стягнути шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батьків: ОСОБА_8 та ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір за вирішення матеріального позову - 975, 85 грн., за вирішення немайнового позову - 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Ладижинський міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя