Номер провадження: 22-ц/785/4193/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення грошових коштів за депозитним вкладом,

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним вище позовом, в якому просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») на його користь грошові кошти за договором банківського вкладу та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив наступне.

Він 08.01.2014 року із ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі заступника керуючого відділенням «Черьомушки» Одеським РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» уклав Договір № D_200692371 банківського строкового вкладу (депозиту), вклад «Різдвяний», відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв для зберігання грошові кошти в розмірі 1 000 000,00 грн. на строк - 62 дні з 08.01.2014р. до 11.03.2014р. зі сплатою 23% річних.

Свої зобовязання за Договором ОСОБА_2 виконав і надав відповідачу грошові кошти в розмірі 1 000 000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 4 від 08.01.2014р.

03.02.2014р. ОСОБА_2 звернувся до Одеського регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» із заявою (вимогою) про дострокове повернення вкладу, в якій висловив намір достроково отримати вклад і просив відповідача видати йому грошові кошти за вкладом 12.02.2014р.

Заява була отримана, однак, не задоволена. У відповіді за № 71/1 від 12.02.2014р. на заяву ОСОБА_2, зазначалось, що повернути гроші відповідач не може, у звязку з відсутністю необхідної суми готівкових коштів в касі відділення. Також, зазначалось, що грошові кошти будуть повернуті після підкріплення каси Одеського РВ АТ «Брокбізнесбанк» необхідною сумою коштів.

В подальшому сума вкладу із нарахованими процентами так і не була повернута ОСОБА_2, який був позбавлений можливості користуватися грошовими коштами, що є його власністю. Він змушений був звернутися до суду із зазначеним вище позовом.

У позові позивач посилається на те, що оскільки сума вкладу достроково йому повернута не була, то договір банківського вкладу вважався діючим і повинен виконуватися у відповідності до його вимог. Відповідач умови договору не виконав, чим порушив права ОСОБА_2 У звязку з чим, позивач просить в судовому порядку стягнути на його користь суму вкладу, нараховані проценти та три проценти річних від простроченої суми. Розрахунок позовних вимог зроблений позивачем і зазначений ним у позовній заяві. Усього ОСОБА_2 просить стягнути на його користь грошові кошти у розмірі 1 166 404,92 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити повністю, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, письмових заперечень на позов не надав, усно зазначив, що у банку виникло скрутне становище, наслідком якого було прийняття Правлінням Національного Банку України 28.02.2014р. постанови № 107, якою АТ «Брокбізнесбанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 03 березня 2014 року введено тимчасову адміністрацію, на період дії якої задоволення вимог вкладників не допускається. Крім того, представник відповідача зазначив, що почалась процедура ліквідації відповідача та надав суду відповідні документи. Також, представник відповідача наголосив про можливість звернення позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для отримання суми відшкодування. З цих підстав просив у задоволені позову відмовити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2014 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі

Не погодившись з вказаним рішенням суду ПАТ «Брокбізнесбанк» подавдо суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову, посилаюсь при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги законні та обґрунтовані.

При цьому суд першої інстанції послався на наступні обставини.

Між позивачем та відповідачем 08.01.2014 р. було укладено Договір № D_200692371 банківського строкового вкладу (депозиту), вклад «Різдвяний» на суму 1 000 000,00 грн. на строк 62 дні зі сплатою 23% річних.

03.02.2014р. позивач звернувся до Одеського РВ АТ «Брокбізнесбанк» із заявою (вимогою) про дострокове повернення вкладу.

Відповіддю від 12.02.2014р. за № 71/1 позивачу повідомлено про неможливість виконати його вимогу за браком коштів у касі відділення.

Договір банківського вкладу достроково розірвано не було і він продовжив свою дію. Відповідно до п. 2.2. Договору він діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

З часом умови договору відповідачем виконані не були.

У звязку з невиконанням відповідачем умов Договору, розмір заборгованості за ним складає 1 166 404,92 грн.

Представником відповідача розмір заборгованості не заперечувався, зауважень щодо розрахунку, зробленого позивачем, не надходило.

На посилання представника відповідача на те, що під час тимчасової адміністрації, яка на даний час діє в банку, вимоги кредиторів до банку не приймаються, що відкликана банківська ліцензія, а позивач має звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суд першої інстанції зазначив наступне.

28.02.2014р. на підставі постанови Правління Національного Банку України № 107, ПАТ «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2014р. по 02.05.2014р.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки ( штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів.

Однак, право на повернення депозитного вкладу у позивача виникло 12.02.2014 р., тобто до запровадження в банку тимчасової адміністрації. Саме у той час і у відповідача виник обовязок повернути позивачу суму вкладу. Позовна заява є наслідком невиконання відповідачем свого обовязку до запровадження тимчасової адміністрації.

Звернення ж фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для отримання відповідної суми не є обовязком такої фізичної особи.

Відкликання ліцензії, початок процедури ліквідації банку, як юридичної особи, не означає, що юридичну особу вже припинено і що банк не повинен виконувати зобовязання що виникли в правовідносинах, учасником яких він є.

Таким чином, АТ «Брокбізнесбанк» порушив зобов'язання за Договором № D 200692371 банківського строкового вкладу (депозиту), вклад «Різдвяний» від 08.01.2014р. та зобов'язаний сплатити позивачу загальну суму заборгованості в розмірі 1 166 404,92 грн.

Повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В ст. 1058 ЦК України зазначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно п.8 ч.1 ст. 2 Закону, неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність";

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, тобто 200 000 гривень.

Позивач ОСОБА_2 не зазначив, чи отримав він вказану суму відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а суд це питання не зясував.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

За договорами, строк яких настав, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону фізичним особам - вкладникам перераховується 200 тис. грн.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості та з урахуванням звернення вкладників до банку з вимогою виплати вкладених коштів.

Із зазначеного вище вбачається, що з 03.03.2014р. в ПАТ «Брокбізнесбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію. Отже, у зв`язку із прийняттям рішення про введення в ПАТ «Брокбізнесбанк» тимчасової адміністрації вимоги позивача, який є вкладником банку, про стягнення суми банківського вкладу та процентів за ними не можуть бути задоволені в силу вищевказаних норм Закону.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, керуючись вищевикладеним, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення по суті спору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Брокбізнесбанк» про стягнення грошових коштів відмовити в повному обсязі.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.О. Панасенков

ОСОБА_4