Провадження № 2-п/522/181/15
Провадження № 2-п/522/185/15
УХВАЛА

07 липня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву відповідача ОСОБА_1 та заяву представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Департаменту комунальної власності ОСОБА_3 міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 міської ради, та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, витребування майна, усунення перешкод у користуванні та скасування запису, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом Департаменту комунальної власності ОСОБА_3 міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 міської ради, та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, витребування майна, усунення перешкод у користуванні та скасування запису.

До суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення, посилаючись на те, що позивачем не було надано до суду належним чином оформлених правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності ОСОБА_3 міської ради не спірне нежитлове приміщення на час укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договору дарування від 03 квітня 2007 року. Також відповідач вказав, що Департаментом комунальної власності ОСОБА_3 міської ради був пропущений процесуальний строк позовної давності для звернення до суду з дійсним позовом, оскільки спірний договір купівлі-продажу був укладений ще 03 квітня 2007 року.

Також до суду з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення звернувся представник ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідач не отримував судових повісток про призначення справи до розгляду, а тому його неявка у судове засідання мала поважні причини. У звязку з неналежним сповіщенням він не мав змоги дати пояснення, які мають істотне значення для вирішення спору по суті. Також представник відповідача зазначив, що рішення ОСОБА_3 обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року №226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області» є недостатнім доказом того, що саме спірне нежитлове приміщення знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, в особі ОСОБА_3 міської ради. Крім того, представник вважає, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем нежитлового двоповерхового приміщення, загальною площею 48, 2 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, пров. Маяковського, 5, за договором купівлі-продажу від 27 квітня 2012 року.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала вищевказану заяву та просила її задовольнити, а також надала до суду копію договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення від 25 березня 2015 року, згідно з яким ОСОБА_2 продав дане приміщення ОСОБА_6, який вважає додатковою підставою для скасування заочного рішення.

Представник Департаменту комунальної власності ОСОБА_3 міської ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вищевказаних заяв та вказала, що нежитлове двоповерхове приміщення, загальною площею 48, 2 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, пров. Маяковського, 5, не було зареєстровано за територіальною громадою м. Одеси до прийняття рішення суду про визнання права власності за ОСОБА_1, оскільки відповідно до вимог ЦК УРСР така реєстрація не була обовязковою, проте належність спірного приміщення до комунальної власності підтверджується рішенням ОСОБА_3 обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року №226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області». Тому, на її думку, підстав для скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 року немає.

Інші учасники процесу у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представника ОСОБА_2 та представника Департаменту комунальної власності ОСОБА_3 міської ради, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 року, тому така заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 року позовні вимоги Департаменту комунальної власності ОСОБА_3 міської ради було задоволено, визнано недійсним договір дарування від 03 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, нежитлового двоповерхового приміщення, загальною площею 48, 2 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, пров. Маяковського, 5, який нотаріально посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі № 7-1074; витребувано у ОСОБА_2 вищевказане нежитлове двоповерхове приміщення на користь територіальної громади м. Одеси в особі ОСОБА_3 міської ради від імені якої діє Департамент комунальної власності ОСОБА_3 міської ради; усунуто перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_2 з спірного нежитлового приміщення на користь Департаменту комунальної власності ОСОБА_3 міської ради; скасовано запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нежитлове двоповерхове приміщення, загальною площею 48, 2 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, пров. Маяковського, 5 (реєстраційний номер майна 13618890); стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 в рівних частках на користь Департаменту комунальної власності ОСОБА_3 міської ради суму судового збору у розмірі 243, 60 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, підставою для скасування заочного рішення є дві одночасно наявні умови - поважність причин неявки відповідача у судове засідання та представлення доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. За змістом наведеного правила ці докази повинні мати таке істотне значення для вирішення справи, аби їх врахування мали б змінити рішення суду по суті.

ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення не заперечував того, що він був сповіщений про розгляд справи належним чином, та не зявився до суду без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України.

У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом.

До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 адресоване ОСОБА_2 за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що він до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків відповідачем, тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. У зв'язку з чим, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, був проведений заочний розгляд справи, про що було зазначено в рішенні суду.

Таким чином, представник ОСОБА_2 не довів, що відповідач не зявився в судове засідання з поважних причин, а відповідно не довів, що розгляд справи слід було відкласти через його неявку.

Стосовно другої частини підстави для перегляду заочного рішення, то суд виходить з того, що відповідачами не наведено та не представлено жодного доказу, що має істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до рішення ОСОБА_3 обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року №226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області» нежиле приміщення, загальною площею 48, 2 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, пров. Маяковського, 5, є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, в особі ОСОБА_3 міської ради.

Вказане приміщення не було зареєстровано за територіальною громадою м. Одеси до прийняття рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2005 року про визнання права власності за ОСОБА_1, оскільки відповідно до вимог ЦК УРСР така реєстрація не була обовязковою, проте належність спірного приміщення до комунальної власності підтверджується постановою КМУ від 05 листопада 1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та рішенням ОСОБА_3 обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року №226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області», що спростовує посилання заявників на те, що позивачем не було надано до суду належним чином оформлених правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності ОСОБА_3 міської ради не спірне нежитлове приміщення.

Твердження представника ОСОБА_2 щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з дійсним позовом спростовуються тим, що про порушення прав Департамент комунальної власності ОСОБА_3 міської ради дізнався лише 27 травня 2014 року з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявної в матеріалах справи.

Представник ОСОБА_2 також підставою для скасування заочного рішення вважала договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення від 25 березня 2015 року, посилаючись на те, що зараз власником спірного приміщення є ОСОБА_6 Суд до уваги даний довід не бере, у звязку з тим, що договір № 508 від 25 березня 2015 року, на підставі якого ОСОБА_2 продав спірне приміщення ОСОБА_6, був укладений після винесення рішення по дійсній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення заяви про перегляд заочного рішення, оскільки відсутні обидві підстави для задоволення такої заяви, а саме судом не було встановлено, що відповідаіч не з'явились в судове засідання з поважних причин та не надали жодного нового доказу, що міг би істотно вплинути на розгляд справи та на рішення суду в цілому.

При цьому суд виходить з принципу недопустимості скасування рішення суду за відсутності достатніх та законних підстав для того, а також з формальних міркувань.

У відповідності із п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд своєю ухвалою залишає заяву без задоволення.

Керуючись ст. ст. 74, 208-210, 228, 231, 232 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 та заяви представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Департаменту комунальної власності ОСОБА_3 міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 міської ради, та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, витребування майна, усунення перешкод у користуванні та скасування запису, - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Ю.Б. Свячена