№ 2/679/58/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

04 лютого 2015 року Нетішинський міський суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Гаврищук Л.П.

при секретарі - Василюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

в листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 вересня 2011 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 234.

В шлюбі 21 серпня 2013 року у них народився син ОСОБА_3, який на даний час проживає з матірю.

Позивач вказував, що після народження дитини між ним та відповідачкою почали виникати постійні сварки, внаслідок різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, які часто відбувались в присутності дитини, в звязку з чим з серпня 2014 року вони припинили подружні стосунки, а з вересня 2014 року проживають окремо.

Позивач в судове засідання не зявився, згідно заяви позовні вимоги підтримав просив розгляд справи проводити у його відсутності в звязку з тим, що проживає у м. Львів. Крім того зазначив, що проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою, з якою у стислі строки має намір створити нову смію. Судові виграти по справі просив залишити за ним.

Будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, відповідачка неодноразово в судове засідання не зявлялася, свого відношення до заявленого позову не висловила, з клопотаннями про надання строку на примирення або ж відкладення розгляду справи до суду не зверталась.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 СК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2, 10.09.2011 року уклали шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції ь Хмельницької області, актовий запис № 234.

Від даного шлюбу мають сина, Дениса, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на момент розірвання шлюбу є малолітнім.

Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2014 року. Позивач проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою. Сімя сторін розпалася та існує формально.

Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач категорично не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачкою, проживає з іншою жінкою, сторони з серпня 2014 року подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, а неприязні стосунки між подружжям, відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти і сварки між сторонами, в тому числі і в присутності дитини, можуть негативно відобразитись на її вихованні.

Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та те, що відповідачка протягом тривалого часу перебування справи в провадженні суду не надала своїх заперечень щодо позову та не наполягала на примиренні, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище з Скорікова на ОСОБА_2, заяв про відновлення їй дівочого прізвища від неї не надходило, а тому вона має право залишити собі прізвище ОСОБА_2 і після розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 105, 110. 112, 113 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 10 вересня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції в Хмельницької області, актовий запис № 234 - розірвати.

ОСОБА_2 залишити прізвище - ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду, через Нетішинський міський суд, протягом десяти днів дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків на апеляційне оскарження - 14.02.2015 року.

Суддя Гаврищук Л.П.