АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2901/14-ц 22-ц/774/1763/К/15
Справа №216/2901/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1763/К/15 Ковтун Н.Г.
Категорія № 27(4) Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Зубакової В.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі осіб, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 18 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за несвоєчасне виконання договору позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_4. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3та ОСОБА_5 про стягнення коштів за несвоєчасне виконання договору позики.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що згідно розписки від 30 листопада 2012 року відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_5, позивачем надано в борг грошові кошти в розмірі 320 000 доларів США, в зв'язку з частковим поверненням боргу, сума заборгованості становила 296 300 доларів США.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду від 10.04.2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в сумі 2 368 325 грн. та судові витрати в сумі 3 4441 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2013 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу було змінено в частині стягнення.

У зв'язку з тим, що станом на 25.02.2015 року боргові зобов'язання за рішенням суду не виконані, а станом на 26.01.2015 року офіційний курс долара США становить 2804, 6032 грн. за 100 доларів США, позивач, уточнивши позовні вимоги в останній редакції від 27.02.2015 року, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 курсову різницю між сумою, стягнутою рішенням та сумою грошових зобов'язань станом на 25.02.2015 року, що складає 2969 963, 50 грн. подвійну облікову ставку НБУ та 3% річних починаючи з 10.04.2014 року, що станом на 26.02.2015 року становить 1 021 459, 76 грн., судовий збір в сумі 3 654 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від26 лютого 2015 року позовну заяву в частині окремої вимоги до відповідача ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики на підставі заяви позивача залишено без розгляду.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 за час прострочки виконання зобов'язання з 24.12.2013 року по 26.02.2015 року : 3% річних від простроченої суми - 41 948, 55 грн, подвійну облікову ставку НБУ в розмірі 305286, 83 грн, а в сумі - 347 235 грн 38 коп..

В іншій частині позовні вимоги - залишити без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 5 000 грн. та повернення судового збору 3654 грн., а в сумі 8654 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення на його користь з ОСОБА_3 за час прострочення виконання зобов'язання з 24.12.2013 р. по 26.02.2015 р.: 3% річних від простроченої суми - 41 948,55 грн., та подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 305 286,83 грн., що загалом становить 347 235,38 грн., та судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 5 000 грн. та повернення судового збору в сумі 3654 грн., що загалом становить 8 654 грн. змінити та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині позовних вимог ОСОБА_4.

Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги погашення боргу відповідачем в сумі 500 грн., що свідчить про часткове виконання рішення Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.04.2013 р, саме в момент здійснення платежу, тобто 25.06.2014 р., а не 17.03.2015 р., коли Саксаганський ВДВС КМУЮ у Дніпропетровській області фактично їх виплатив позивачу. Суд першої інстанції проігнорував дані докази по справі та не врахував, що станом на 25.06.2014 р. сума боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 становила не 1 184 162,50 грн., як це зазначено в рішенні суду, а 1 183 662,50 грн., що мало суттєве значення по справі.

Крім того, апелянт посилається на те, що позивач просив стягнути 3 % річних та подвійну облікову ставку НБУ за період з 10.04.2014 р. по 26.02.2015 р., тобто за 323 дні, проте суд першої інстанції необгрунтовано вийшов за межі позовних вимог і стягнув 3 % річних та подвійну облікову ставку НБУ за період з 24.12.2013 р. по 26.02.2015 р., тобто за 430 днів.

В порушення вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач в своєму позові, судом першої інстанції стягнуто з боржника подвійну облікову ставку НБУ, яка по своїй суті є розміром, але ні в позові, ні в рішенні суду першої інстанції не зазначено розмір чого (процентів, пені, штрафу, шкоди і таке інше) просить стягнути позивач.Таким чином, жодних правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 подвійної облікової ставки НБУ на користь позивача не було.

Розрахунок 3 % річних не відповідає вимогам, зазначеним в ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки вони не передбачають нарахування 3 % річних на доларовий борг, в зв'язку з чим суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і перерахував та стягнув з відповідача дані суми з огляду на наявність гривневого боргу, що знов таки без згоди позивача є самовільною зміною судом предмету позову і виходом за межі позовних вимог.

Крім того судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема: помилкове застосування судом першої інстанції положень ст. 625, ст.ст. 549-552 ЦК України призвело до того, що суд першої інстанції встановивши незаконність заявлених позовних вимог, розрахунок яких був здійснений з порушенням формул і методики, в той же час помилково 3 % річних та подвійну облікову ставку НБУ, без визначення її правової природи, фактично змінивши предмет позову і вийшовши за межі заявлених позовних вимог. судом , суд не прийняв доказів, наданих представником відповідача та обґрунтував своє рішення виключно на доказах наданих позивачем, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений ст. 11 ЦПК України.

Крім того, в порушення ст.ст. 213-215 ЦПК України та пп. 10-12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 „Про судове рішення у цивільній справі", суд першої інстанції в описовій частині свого рішення не зазначив пояснень осіб, які брали участі у справі, інших доказів, досліджених судом, в мотивувальній частині свого рішення не зазначив розрахунків, мотивів, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог, не зазначив про наявність або відсутність фактів, якими обґрунтувалися вимоги чи заперечення, не взяв до уваги та не зазначив з яких причин відхиляв докази надані відповідачем, в мотивувальній і резолютивній частині рішення не зазначив правову природу подвійної облікової ставки НБУ.Також при прийнятті рішення по справі, судом першої інстанції в порушення вимог ст.88 ЦПК України було стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3654 грн. в той час як судові витрати повинні були бути стягнені відповідно до частини задоволених позовних вимог.

Також апелянт вважає, що Глава 8 ЦПК України не передбачає права сторони вимагати компенсації від іншої сторони витрат, пов'язаних з наданням їй саме юридичної допомоги (а не правової, як зазначено в рішенні суду), позивачем не надано доказів понесених ним витрат, та їх обґрунтованість понесення саме в такому розмірі.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи згідно ч.5 ст. 76 ЦПК України, в судове засідання не з'явилася і про причини своєї неявки суд не повідомила..

Позивач ОСОБА_4, його представник ОСОБА_7, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2, будучи завчасно (06.11.2015р. та 17.11.2015 року) належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчить особистий підпис кожного, відповідно до зворотнього поштового повідомлення, в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили,

Виходячи з положень ч.3 ст. 27 ЦПК України, ст. 303 -1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та ст. 67 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, а також, зважаючи на вимоги ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що згідно розписки від 30 листопада 2012 року відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 позивачем надано в борг грошові кошти в розмірі 320 000 доларів США, в зв'язку з частковим поверненням боргу, сума заборгованості становила 296 300 доларів США.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду від 10.04.2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в сумі 2 368 325 грн. та судові витрати в сумі 3 4441 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2013 року рішення Центрально-Міського районного суду від 10.04.2013 року змінено, виключено посилання на солідарний порядок стягнення. В іншій частині рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу залишено без змін. (а.с.6).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що боргові зобов'язання за рішенням суду ОСОБА_3 не виконала, у зв'язку з чим, просив суд стягнути з неї курсову різницю між сумою стягнутою за рішенням та сумою грошових зобов'язань станом на 25.02.2015 року, що складає 2969 963, 50 грн. проценти у розмірі подвійної облікову ставку НБУ та 3% річних, починаючи з 10.04.2014 року, що станом на 26.02.2015 року становить 1 021 459, 76 грн., судовий збір в сумі 3 654 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 курсової різниці за договором позики сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень викладених в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., колегією суддів не перевіряється.

Частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. ст. 625, 1048 ЦК України, виходив із того, що відповідач належним чином не виконує судове рішення про стягнення з неї суми боргу за договором позики. З огляду на таке вона зобов'язана сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми, за період з 24.12.2013 року по 26.02.2013 року.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Центрально-Міського районного суду від 10.04.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в сумі 1185883 грн. не виконано, у зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення за час прострочки виконання зобов'язання 3% річних .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення 3% відсотків річних.

Однак, стягуючи 3% річних за період з 24.12.2013 року по 26.02.2013 року, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем ОСОБА_8 в позовних вимог ставилось питання про стягнення 3% річних за період з 10.04.2014 року по 26.02.2015 року.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні в частині встановленого періоду і визначеного розміру, виходячи з наступного розрахунку: невиконане зобов'язання складає 1 185 883 грн., період прострочки виконання зобов'язання з 10.04.2014 року по 26.02.2015 року складає 323 дня; 3% річних від суми основного зобов'язання складає : 1185883 х3% = 35 576499: 364 дні = 97,74грн. (за день) х 323 дні прострочки = 31 569 грн. 35 коп.

Стягуючи з відповідача на користь позивача подвійну облікову ставку у розмірі 305 286, 83 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення пені та, керуючись Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ст.ст. 549, 1050 ЦК України стягнув пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Однак, колегія суддів не може погодитись з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Виходячи з обставин, викладених у зміненій позовній заяві та норм закону, на які посилався позивач, як на підставу задоволення позовних вимог, а саме ст. 536, 1048 ЦК України, ним заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування його грошовими коштами, однак, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і стягнув пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до положень ст.ст. 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, проценти є платою за користування чужими грошовими коштами, які, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачуються боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі №6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох відсотків річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиметься з процентів за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нарахованих відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, розпискою від 30 листопада 2012 року. сторонами не обумовлено розмір процентів за користування грошовими коштами. У зв'язку з чим, цей розмір, відповідно до ст. 1048 ЦК України встановлюється у розмірі облікової ставки Національного Банку України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині стягнення подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 305286, 83 грн. та ухвалення в цій нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 подвійної облікової ставки НБУ за період з 24.12.2013 року по 26.02.2015 року, та стягнення процентів за користування коштами за період з 10.04.2014р по 26.02.2015р., в сумі 155 528, 55 грн., виходячи з наступного розрахунку:

облікова ставка НБУ за період з 10.04.2014 року по 15.04.2014 року становила 6,5% :364 дні = 0,017% за день х 1 185 883 х 4 дні = 80,44 грн.

За період з 15.04.2014 року по 17.07.2014 року : облікова ставка НБУ - 9,5% : 364 дні = 0, 026%х 1 185 883 х103 дня = 31 876, 53 грн.

За період з 17.07.2014р. по 13.11.2014р. : облікова ставка НБУ -14,0% :364= 0,038 % х 1 185 883 *119 днів = 54, 266 грн.

За період з 13.11.2014р. по 06.02.2015р.: облікова ставка НБУ -19,5% :364=0, 053% х1 185 883 х85 днів = 53 993, 26 грн.

За період з 06.02.2014 р. по 04.03.2015р. : облікова ставка НБУ 30% :364 = 0, 082% х 1 185 883 х 26 днів = 14 586, 36 грн.

Всього заборгованість по відсоткам, відповідно до облікової ставки НБУ за час користування коштами з 10.04.2014 року по 26.02.2015 року становить 155 528, 55 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги погашення боргу відповідачем в сумі 500 грн., що свідчить про часткове виконання рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.04.2013 р, саме в момент здійснення платежу, тобто 25.06.2014 р., а не 17.03.2015 р., коли Саксаганський ВДВС КМУЮ у Дніпропетровській області фактично їх виплатив позивачу. Суд першої інстанції проігнорував дані докази по справі та не врахував, що станом на 25.06.2014 р. сума боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 становила не 1 184 162,50 грн., як це зазначено в рішенні суду, а 1 183 662,50 грн., що мало суттєве значення по справі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначена сума була отримана відповідачем 17.03.2015 року, що підтверджується матеріалами справи. У зв'язку з чим, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до розрахунку зазначену суму.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Як роз'яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України та ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" та враховуючи складання позовної заяви представником позивача, час витрачений ним у судових засіданнях при розгляді зазначеної справи, надання консультацій щодо характеру спірних правовідносин , підготовки процесуальних документів та вивчення правового аналізу матеріалів справи, на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 254, 50 грн., що становить 4, 69 % пропорційно задоволеним позовним вимогам, виходячи з наступного розрахунку: 3 991 423,26 грн. - заявлена вимога, 187 097, 76 грн. - задоволена вимога, що становить 4,69 %.

Відповідно до розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу та квитанції про оплату послуг за надання правової допомоги позивачем ОСОБА_4 сплачено 5 000 грн. ( 5000 грн. х 4, 69%/ 100= 254, 50 грн.). Зазначений розрахунок колегією суддів перевірений та є правильним.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу необхідно змінити, зменшивши цей розмір до 254, 50 грн..

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, колегія суддів не бере до уваги, з вищенаведених підстав.

На підставі ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 171, 37 грн.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення подвійної облікової ставки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України про часткове задоволення цих позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача процентів в розмірі облікової ставки НБУ за час користування коштами з 10.04.2014 року по 26.02.2015 року в розмірі 155 528, 55 грн.

Рішення суду в частині стягнення 3% річних підлягає зміні в частині періоду стягнення 3% річних та визначеного розміру, визначивши період стягнення 3% річних з 10.04.2014 року по 26.02.2015 року зменшивши розмір 3% річних до 31 569, 21 грн.. В іншій частині цих позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 18 червня 2015 року в частині стягнення подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 305286, 83 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 проценти в розмірі облікової ставки НБУ за час користування коштами з 10.04.2014 року по 26.02.2015 року в розмірі 155 528, 55 грн.

Рішення суду в частині періоду стягнення 3% річних та визначеного розміру 3% річних змінити, визначивши період стягнення 3% річних з 10.04.2014 року по 26.02.2015 року, зменшивши розмір 3% річних, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, до 31 569, 21 грн.

В іншій частині цих позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині розміру витрат, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на правову допомогу змінити, зменшивши цей розмір до 254, 50 грн.

Рішення суду в частині стягнення судового збору змінити, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 171, 37 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.П. Зубакова

І.Є. Ляховська