Номер провадження: 22-ц/785/7159/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів:Оверіної О.В., Фальчука В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Стадніченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.07.2015 року -

встановила.

В грудні 2014 року в провадження Комінтернівського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно.

У березні 2015 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.07.2015 року первісний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в обґрунтуванні заявлених вимог посилався на те, що йому та його нині покійній дружині ОСОБА_4 на праві спільної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Одеська облість, Комінтернівський р-н., с. Фонтанка, вул.Західна, будинок 6, у якому з 17.01.2001 року був зареєстрований їх син ОСОБА_3, який у зазначеному будинку не проживає з часу введення його в експлуатацію, житловим приміщенням фактично не користується понад 15 років, в продовж усього цього часу не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за адресою місцерозташування будинку, в утриманні житлового будинку в належному стані участі не приймає, в звязку з чим ОСОБА_2 просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.07.2015 рокузустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання задоволено. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку розташованому за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Західна та зазачно, що рішення є підставою для зняття в адресно-довідковому підрозділу територіального органу ДМС України у Комінтернівському районі Одеської області громадянина ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у зазначеному будинку.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції при постановленні ухвали норм матеріального і процесуального права просив переглянути рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.07.2015 року та ухвалити нове про вселення його у спірний будинок та не скасовувати арешт на будинок, який накладений з метою забезпечення позову за первісним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи є докази тому, що відповідач не проживає у спірному житловому будинку, який на праві власності належить позивачу понад 15 років, при цьому посилався на вимоги ст.ст. 71, 72 та 163 ЖК України.

Колегія з вказаним висновком місцевого суду не погоджується.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок яке видано виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області 30.11.2000 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належить на праві приватної власності жилий будинок, розташований за адресою: Одеська облість, Комінтернівський р-н., с. Фонтанка, вул.Західна, будинок 6 (а.с.59).

Відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.37).

ОСОБА_3 зареєстрований у спірному зитловому будинку з 2001 року, що підтверджується з місця проживання (а.с. 96).

Згідно зі до ст.71 ЖК України, на яку посилається ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог і на застосуванні якої наполягає його представник у засіданні апеляційного суду, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ці норми закону є гарантією житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання, однак вони встановлюють різну правову природу та особливості припинення права користування жилим приміщенням (ст.ст.71,72 ЖК України стосується збереження жилого приміщення за наймачем або членом його сімї в будинках державного і громадського фонду, а ст. 405 ЦК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в приватному жилому фонді).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються вимогами ст. 405 ЦК України, оскільки позивач заявив позовні вимоги про визнання відповідача, який є його сином, таким, що втратив право на житло в житловому будинку, який йому належить на праві власності.

Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Пунктом 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Всупереч вимогам ст.214 ЦПК України районий суд не уточнив позовних вимог, не визначився з правовідносинами сторін і задовольнив позов на підставі ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України, тобто неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасвування цього рішення та ухвалення нового.

Відповідно до ст.ст.11, 31 ЦПК України право змінити предмет або підставу позову належить позивачеві. Позивач має право протягом всього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (ч.2 ст.31 ЦПК України).

Однак позивач не подав суду першої інстанції письмову заяву про зміну предмета або підстав позову і не можна вважати, що він змінив підстави позову. Тому суд не мав підстав для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням згідно з ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу та норм ст. 303 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині, яка не оскаржується, та бере до уваги відповідні пов'язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду скарги.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того колегія суддів зазначає, що вимоги апелянта про вселення його у спірний будинок та не скасовувати арешт на будинок, який накладений з метою забезпечення позову за первісним позовом не можуть бути задоволені оскільки не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.3 ЦПК України це рішення не перешкоджає ОСОБА_2 звернутися до суду з іншими позовними вимогами за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.07.2015 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.В.Оверіна

ОСОБА_5