Провадження № 2/641/183/2015 Справа № 641/8468/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі: головуючого: судді Богдан М.В.

при секретарі - Цюк Ю.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та 1/2 частину земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 в якому з урахуванням уточнень просив: визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «М-1» та 1/2 частину надвірних будівель: басейн «Н», ганок «н», сарай літ. «О», льох «П», ворота №4, хвіртку №5, огорожу № 6, які розташовані за адресою: м.Харків, Золотий 2-й в*їзд, 8; визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: м.Харків,Золотий 2-й в*їзд, 8.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 вказав, що з 2003 року знаходився у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою ОСОБА_4 з якою мешкав однією сім*єю.

24.10.2007р. вони за спільні кошти придбали за договором купівлі-продажу спірний будинок. Вказаний договір було оформлено на відповідачку.

Також, на ім.*я відповідача було видано акт на право власності на земельну ділянку за адресою: м.Харків,Золотий 2-й в*їзд, 8.

У 2009 році вони знесли усі споруди на земельній ділянці та почали будувати житловий будинок літ. «М-2», сарай літ. «О», басейн літ. «Н» з огорожею та льох літ. «П». Вказане будівництво продовжувалось до 2011 року.

09 жовтня 2009 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб від якого 29.05.2010р. у них народилась донька. Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 02.12.2013р. шлюб між сторонами було розірвано.

16.01.2012р. Харківською міською радою на ім.*я відповідачки було видано свідоцтво про право власності на спірний будинок з надвірними будівлями, які були збудовані в період шлюбу та за сумісні кошти.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що особисто за свої кошти придбала спірний будинок та для його реконструкції 10.06.2008р. уклала кредитний договір с ЗАТ «ПУМБ» де отримала кредит в розмірі 17000 дол. США. Крім того, 02.04.2009р. вона продала належну їй квартиру за еквівалент 60000 дол. США , а також 23.05.2009р. продала належне їй домоволодіння за еквівалент 100000 дол. США. Всі вказані кошти були витрачені нею на реконструкцію спірного будинку та його благоустрій.

Також відповідач вказала, що шлюб з позивачем було укладено лише у жовтні 2009 року, а до цього часу вони сумісно не мешкали, сумісних коштів не мали, проживали окремо.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 24.10.2007р. відповідач ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу придбала домоволодіння № 8 по 2-му в*їзду Золотому у м.Харкові.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано 09 жовтня 2009 року.

Відповідно до вимог ст. 57 СК України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження є власністю кожного із них.

Статтею 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об*єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Доказом збільшення вартості будинку позивач ОСОБА_2 вважає той факт, що на момент оформлення договору купівлі-продажу спірного будинку від 24.10.2007р. на земельній ділянці були: житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 50,5 кв.м, житловий будинок літ. «Б-1» з прибудовами житловою площею 13.9 кв.м. загальною 32 кв.м., а після прийняття міськрадою 15.12.2011 р. будинку в експлуатацію в свідоцтві про право власності вказано, що житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 189,2 кв.м., а житловою 99 кв.м..

Також, позивачем були надані до суду в якості доказів його особистих затрат: договори, чеки, квитанції на придбання будівельних матеріалів за період з 2010р. по 2012р. на його ім.*я, проект на будівництво нового будинку.

Але суд не приймає вказане до уваги, оскільки збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з*ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об*єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення, при цьому, сам по собі розмір грошових затрат одного з подружжя не є підставою, яка свідчить про істотність збільшення вартості майна.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем ОСОБА_2 не було надано до суду належних доказів того, що за рахунок його грошових та трудових затрат істотно збільшилась вартість спірного будинку саме в період з моменту укладання шлюбу та до моменту його розірвання. Також, позивач не надав доказів, що за рахунок його коштів проводилось будівництво нового будинку, а не ремонт.

В той час, як відповідачкою були надані до суду: копія кредитного договору від 10.06.2008р. укладеного між нею та ЗАТ «ПУМБ», де остання отримала кредит в розмірі 17000 дол. США., копія договору купівлі-продажу від 02.04.2009р. з приводу продажу нею належної їй квартири за еквівалент 60000 дол. США , а також договір купівлі-продажу від 23.05.2009р. з приводу продажу належного їй домоволодіння за еквівалент 100000 дол. США.. Все вказане вище було здійснено відповідачем до укладання шлюбу з позивачем.

Таким чином, позивачем не доведено, що будинок та надвірні будівлі за спірною адресою були збудовані в період їх шлюбу та за спільні кошти.

Позивач відповідно до роз*ясень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, ремонт.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та надвірних будівель.

Вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: м.Харків,Золотий 2-й в*їзд, 8 також не засновані на законі, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, ст.ст.57,62 СК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та 1/2 частину земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6