22-ц/775/795/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Харитонова Г.Л.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Принцевської В.П.

суддів Сороки Г.П., Биліни Т.І.

при секретарі Меркуловій Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-я особа: служба у справах дітей Іллічівської рай адміністрації Маріупольської міської Ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, 3-ті особи: служба у справах дітей Іллічівської рай адміністрації Маріупольської міської Ради, служба у справах дітей Жовтневої рай адміністрації Маріупольської міської Ради про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И Л А:

5 грудня 2014 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, де зазначила, що 11 червня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, актовий запис № 345. Від шлюбу народилася донька ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя у них не склалося, що привело до припинення шлюбних стосунків у серпні 2014 року. В наступний час між нею та відповідачем не досягнуто угоди відносно того, з ким з них буде проживати їх донька. Вона вважає, що дитина має проживати разом з нею, оскільки вона в змозі утворити належні умови для її виховання та розвитку. У неї є своя квартира, з відповідачем вони зараз мешкають окремо. Малолітня донька є хворобливою дитиною та потребує лікування та догляду, у неї є медична освіта та графік роботи дозволяє здійснювати належний догляд за дитиною під час хвороби. Просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та визначити місце проживання дитини разом з нею та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 10 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині розірвання шлюбу були залишені без розгляду за заявою позивачки.

21 січня 2015 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернувся ОСОБА_2 з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , 3-і особи : служба у справах дітей Іллічівськом рай адміністрації Маріупольської міської ради , служба у справах дітей Жовтневої рай адміністрації Маріупольської міської Ради, де зазначив, що 11 червня 2005 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, від якого народилася донька ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 жовтня 2014 року з нього на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів. Після припинення сімейних відносин, відповідачка разом з дитиною стала проживати у своєї матері. Він мешкає у власній квартирі. До 24.11.2014 року він постійно спілкувався з донькою та допомагав їй. З 24.11.2014 року відповідачка та їх мати стали чинити перешкод у його спілкуванні з дитиною. У звязку з протиправною поведінкою відповідачки він звертався до голови Жовтневої рай адміністрації , у службу по справах дітей та до уповноваженого з питань протидії корупції. Протягом двох тижнів, а саме , з кінця грудня 2014 року по січень 2015 року донька мешкала разом з ним та не бажала жити з відповідачкою. Він працює на ПАТ ММК ім. Ілліча , має високий дохід, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має у власності двокімнатну квартиру. У нього є всі необхідні умови для виховання та догляду за дитиною, є окрема кімната, іграшки, меблі. Просив визначити місце проживання дитини разом з ним та стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 21 січня 2015 року позови було обєднано в одне провадження.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-я особа : служба у справах дітей Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської Ради про визначення місця проживання дитини та стягнення судових витрат задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини разом з ОСОБА_3 В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-і особи: служба у справах дітей Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської Ради, служба у справах дітей Жовтневої райадміністрації Маріупольської міської Ради про визначення місця проживання дитини та стягнення судових витрат відмовлено.

З даним рішенням не погодився ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неповно з»ясував обставини справи, що мають значення для справи. Також апелянт вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вказаного рішення порушив вимоги процесуального Закону. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольнити його зустрічний позов в повному обсязі.

В судовому засіданні апелянт та його представник повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Представники третіх осіб до суду не з»явилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Судом правильно встановлено, що з 11 червня 2005 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. 4 червня 2008 року у сторін народилася донька. З серпня 2014 року сторони перестали мешкати однією сімєю та з цього часу малолітня дитина мешкає разом з матірю в квартирі, яка перебуває у частковій власності позивачки та її матері. 16 лютого 2015 року рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя шлюб між сторонами було розірвано . Оскільки після розлучення, а саме з серпня 2014 року, сторони не дійшли спільної думки щодо місця проживання дитини вони звернулися до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з відповідними позовами. Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 було встановлено спосіб участі батька у вихованні дитини та встановлений графік систематичних побачень ОСОБА_2 з донькою.

Згідно з п. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, для доньки сторін створені належні умови для проживання як за місцем проживання матері, так і за місцем проживання батька. Як мати, так і батько позитивно характеризуються та приймають участь у житті та вихованні дитини, на обліку в наркодиспинсері та психіатричній лікарні не перебувають, обидва працюють та мають стабільний заробіток .

Допитані у судовому засіданні свідки не навели обставин, які б могли негативно характеризувати як позивачку та і відповідача та надавали б суду можливість зробити висновок щодо їх неспроможності виховувати дитину.

Як вбачається з висновку психолога, зробленого за результатами психологічної діагностики дитини, 17.12.2014 року Іллічівським районним центром соціальних служб для сімї дітей та молоді Маріупольської міської Ради була проведена робота з вивчення психологічного стану дитини та були зроблені висновки про те, що дівчина позитивно сприймала свої стосунки з матірю та бабусею, вибір кольору для батька свідчить про дещо суперечливе ставлення дитини до нього. 13.01.2015 року Іллічівським районним центром соціальних служб для сімї дітей та молоді Маріупольської міської Ради була повторно проведена робота з вивчення психологічного стану дитини та зазначено, що на протязі виконання завдання помітно було вагання дитини та її сумніви. Дитина чітко змалювала конфліктну ситуацію між батьком та матірю, визначила собі центральне місце у родині та виявила намагання відсторонитися від ситуації конфлікту між батьками. Протягом бесіди дитина повідомила, що на цей час вона не відвідує школу через те,що знаходиться у батька, а також вона бажає повернутися до батька. Згідно висновку, зробленого 13.01.2015 року у дитини діагностовано ознаки стресу, тенденція до побудови субєктивної ірраціональної схеми ворожих міжособистісних стосунків, яка могла виникнути внаслідок тривалих конфліктів між батьками із свідомим чи підсвідомим залученням до конфлікту дитини. Ставлення до матері та до батька суперечливе. Найбільшу небезпеку психологічному здоровю дитини становлять конфліктні стосунки, які виникли між батьками дитини через індивідуально - типологічні особливості кожного з них.

Ст. 171 СК України передбачено врахування думки дитини при вирішенні питання, що стосується її життя.

Згідно з ч.2 ст. 171 Сімейного Кодексу України суд першої інстанції вислухав думку дитини, яка однаково бажала проживати як разом з матірю та і разом з батьком та не визначала особливу прихильність до когось з них. При цьому були присутні психолог та педагог, які зазначили, що дитина висловлювала думку вільно, питання ставились у коректній та зрозумілій для неї формі, тиску на неї з боку осіб, що ставили запитання , не було .

Орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської Ради, враховуючи статево-ролеву ідентифікацію дівчинки, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матірю.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи ОСОБА_2 та його представника про те, що дитина неодноразово висловлювала думку проживати разом з батьком, та це мало місце 6 січня 2015 року при робітниках міліції, 13 січня 2015 року при проведенні психологічного аналізу та у судовому засіданні 25 червня 2015 року , оскільки у ці дні дитина мешкала разом з батьком , який приділяв їй увагу та мав вплив на неї. Як вбачається з психологічного висновку, 17 грудня 2014 року, коли дитина знаходилася з матірю, вона позитивно сприймала стосунки з матірю. 13 січня 2015 року, коли дитина знаходилася з батьком, вона бажала повернутися до батька. В цей же день - 13 січня 2015 року, психологом було зроблено висновок щодо наявності ознак стресу у дитини. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що думка дитини, яка сформована внаслідок стресу, не може бути вирішальною для прийняття рішення щодо визначення її місця проживання . Під час розгляду даної справи судом першої інстанці в судовому засіданні дитина висловила бажання жити як з матірю так і з батьком.

Вирішуючи спір щодо місця проживання малолітньої дитини суд першої інстанції правильно виходив з інтересів саме дитини і врахував: статево-ролеву ідентифікацію дівчинки ; її вік ; ставлення матері до виконання батьківських обовязків ; позитивні характеристики матері, а також те, що нею створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини , стан здоровя дитини та наявність у неї хронічних захворювань, в тому числі і урологічних, що потребує специфічних інтимних процедур при лікуванні, можливість позивачки надати їй таку допомогу, як особа жіночої статі , і як фахівець медик. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дитині доцільніше проживати разом з матір»ю.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді