АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 435/2-103/11 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2157/К/15 Євтушенко О.І.
Категорія - 5 ( І ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Петренко К.І.

за участі: відповідача ОСОБА_2;

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Саксаганський районний відділ в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення порушення прав власності та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2010 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Саксаганський районний відділ в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення порушення прав власності та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 25.03.2010 року між нею та її матір'ю ОСОБА_5 було укладено та нотаріально посвідчено договір дарування, згідно якого її мати подарувала, а вона прийняла в дар двокімнатну квартиру загальною площею 42,7 кв.м., у тому числі житловою площею 26,99 кв.м., розташовану на п'ятому поверсі у п'яти поверховому будинку за адресою: АДРЕСА_1. 01.04.2010 року вона зареєструвала подаровану їй квартиру у Комунальному підприємстві Дніпропетровської облради. У належній їй квартирі зареєстровані: з 26.11.2007 року по теперішній час - ОСОБА_5, її мати, ОСОБА_6, її бабуся, а з 30.12.2004 року по теперішній час - відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою з ЖЕО №35 вих.№87 від 19.02.2010 року. ЇЇ мати ОСОБА_5, згідно договору купівлі-продажу квартири, реєстраційний номер 3592, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Борисенком С.М., придбала у відповідача ОСОБА_2 квартиру, яку в подальшому 25.03.2010 року подарувала їй. На момент придбання квартири її матір'ю, в квартирі залишався зареєстрований відповідач, який обіцяв в найближчий час знятися з реєстраційного обліку та виїхати з квартири, однак до цього часу цього не зробив, тобто її мати фактично придбала квартиру з зареєстрованим в ній колишнім власником. У подальшому ОСОБА_5 неодноразово просила відповідача знятися з реєстраційного обліку та висилитися з квартири, однак останній цього не зробив, не надавши жодних пояснень. 03.04.2010 року вона, як єдина власниця квартири АДРЕСА_1, неодноразово зверталась до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку в її квартирі, однак останній безпідставно відмовив їй у цьому. Повноцінно користуватися даною квартирою вона також не може, оскільки відповідач не дозволяє входити до квартири. Проживати з відповідачем, який є для неї сторонньою людиною, вона не може. Вона має намір продати квартиру, однак зареєстрований в ній відповідач перешкоджає їй в цьому, оскільки не знімається з реєстраційного обліку, як того вимагають потенційні покупці квартири. Вважає, що дії відповідача перешкоджають їй вільно користуватися належною їй квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку з цим вона вимушена звернутися до суду з зазначеними позовними вимогами про захист її прав власника. Крім того, вважає, що діями відповідача, які виразились позбавлення її права користування та розпорядження належною позивачу на праві власності квартирою, їй завдана моральна шкода.

Позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги і в останній їх редакції від 09 липня 2015 року просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на проживання в квартирі АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням суду від 18 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Вирішено усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування та розпоряджання квартирою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 51 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою суду від 29 вересня 2015 року в рішенні суду від 18 серпня 2015 року виправлено описку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та залишити позов ОСОБА_3 без розгляду посилаючись на те, що позивач та її мати ОСОБА_5 заволоділи квартирою АДРЕСА_1 шляхом шахрайських дій, вказана квартира належала йому на праві власності, а ОСОБА_5 умовила його скласти удаваний договір купівлі-продажу для зручності подальшого продажу квартири. Про дарування квартири ОСОБА_3 він не знав, також не знав про реєстрацію в квартирі інших осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 серпня 2007 року згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованому у реєстрі права власності на нерухоме майно 05 жовтня 2007 року, ОСОБА_2 продав ОСОБА_5 належну йому кватиру АДРЕСА_1,, яку в подальшому 23 березня 2010 року ОСОБА_5 подарувала за договором дарування своїй дочці ОСОБА_3, за якою на цей час і зареєстровано право власності на спірну кватиру.

В спірній квартирі АДРЕСА_1 з 30.12.2004 року по теперішній час зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідач із припиненням права власності, втратив й право користування жилим приміщенням, а отже і втратив право проживання в квартирі АДРЕСА_1 з 23 серпня 2007 року, після продажу вказаної квартири ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення інших дій для запобігання такому порушенню.

Із матеріалів справи слідує, що 23 серпня 2007 року згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованому у реєстрі права власності на нерухоме майно 05 жовтня 2007 року, ОСОБА_2 продав ОСОБА_5 належну йому кватиру АДРЕСА_1,, яку в подальшому 23 березня 2010 року ОСОБА_5 подарувала за договором дарування своїй дочці ОСОБА_3, за якою на цей час і зареєстровано право власності на спірну кватиру.

З наведеного вище випливає, що на даний час власником квартири є ОСОБА_3, реєстрація в спірній квартирі відповідача ОСОБА_2 призводить до порушення права володіння, користування та розпорядження позивачем квартирою АДРЕСА_1, яке підлягає захисту в судовому порядку, оскільки ОСОБА_2 втратив право користування цим жилим приміщенням з 23.08.2007 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач та її мати ОСОБА_5 заволоділи квартирою АДРЕСА_1 шляхом шахрайських дій, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідачем, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з боку позивача та ОСОБА_5 мали місце шахрай1ські дії.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 умовила відповідача скласти удаваний договір купівлі-продажу для зручності подальшого продажу квартири з огляду на наступне.

Як випливає із матеріалів справи, питання щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу кватири АДРЕСА_1 від 23 серпня 2007 року, було предметом судового розгляду і згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.01.2012 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання вище вказаного договору купівлі-продажу недійсним.

Згідно змісту ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги про те, що про дарування квартири ОСОБА_3 він не знав, також не знав про реєстрацію в квартирі інших осіб колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ОСОБА_5, яка з 23 серпня 2007 року стала власником спірної квартири, відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вказаним правом вона скористувалася і 23 березня 2010 року подарувала спірну квартиру своїй дочці ОСОБА_3 Той факт, що відповідач не знав про дарування спірної квартири, ніяким чином не впливає на право власника ОСОБА_5 на розпорядження належним їй майном.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, встановивши, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: