АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2015 позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції помилково повернув позовну заяву у зв'язку з її непідсудністю, оскільки у відповідності з вимогами ч. 8 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Позивач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу виходив з того, що позивачем при подачі позову до Шевченківського районного суду м. Києва порушено правила підсудності.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2015 до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 про стягнення боргу у зв'язку з порушенням укладеного між сторонами договору поставки дерев'яних виробів.

В позовній заяві позивачем було зазначено адресу відповідача: АДРЕСА_1, що територіально не відноситься до Шевченківського району м. Києва. Місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2, що також не відноситься до Шевченківського району м. Києва, про що правомірно вказано судом першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість пред'явлення даного позову на підставі ч. 8 ст. 110 ЦПК України, оскільки правова природа понять «місце виконання договору» та «місце поставки товару» є різною. Так, місцем виконання зобов'язань вважається місце, в якому мають бути вчинені дії боржника, яких вправі вимагати від нього кредитор, тоді як місцем поставки товару визначається місце, за яким взяв на себе обов'язок постачальник поставити певний товар.

Даний висновок суду є передчасним і зроблений судом без належного з'ясування виниклих між сторонами правовідносин за укладеним договором.

Відповідно до ч. 8 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 4.1 договору поставки № 308 від 17.04.2014, укладеного між сторонами, ФОП ОСОБА_4 зобов'язувався поставити та змонтувати вироби за адресою: АДРЕСА_3, що територіально знаходиться в Шевченківському районі м. Києва.

Таким чином, з урахуванням змісту укладеного між сторонами договору, його виконання можливе лише в певному місці (місце встановлення/монтажу виробів). Крім цього, місце виконання договору визначено та погоджене сторонами у договорі.

В пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зазначено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст. 109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (ст. 110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч. 14 ст. 110 ЦПК України). Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Пунктом 39 даної Постанови передбачено що, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів (ч. 8 ст. 110 ЦПК України).

Отже, пред'являючи даний позов до Шевченківського районного суду м. Києва позивачем дотримано вимог ч. 8 ст. 110 ЦПК України і у суду першої інстанції були відсутні належні правові підстави для повернення позовної заяви позивачу у зв'язку з непідсудністю.

Відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року про повернення позовної заяви - скасувати, а питання відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва