Справа № 520/3701/15-ц
Провадження № 2/520/2785/15
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Прохорова П.А.
при секретарі Кудіновій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ НАДРА про захист прав споживача та стягнення коштів, -
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення грошових коштів у розмірі 360167,42 грн. США.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказувала на укладення між сторонами договорів банківського вкладу, відповідно до умов яких позивач передала кошти у депозит Банку, а банк зобовязався сплачувати на користь позивача за користування таким депозитом грошові кошти, та повернути їх після закінчення дії договорів шляхом перерахування їх на рахунок позивача. Однак в супереч укладеній між сторонами угоді банк належним чином взяті на себе зобовязання з повернення депозитів не виконує, а письмові вимоги позивача, що були направлені на адресу банку залишились без належної уваги.
Позивач із такою позицією банку не погоджується та вбачає в наведених обставинах порушення її прав як споживача банківських послуг та власника грошових коштів, а тому, посилаючись на діюче законодавство, просила суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на її користь зазначені грошові кошти.
В судове засідання сторони не зявились, про час та місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку.
Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю просив позов задовольнити.
Представник відповідача про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, звернувся до суду з письмовими запереченнями за текстом яких заперечував проти задоволення позову та в обґрунтування такого зазначав про тимчасове обмеження прав позивача на розпорядження приналежними їй коштами, що на його думку випливає з аналізу положень ст. 1074 ЦК України та ч.5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Виходячи з викладених обставин, дослідивши надані суду письмові пояснення та долучені до матеріалів справи докази, зважаючи на неявку представника відповідача та неповідомлення ним про поважність причин такої неявки, суд, керуючись положеннями ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення.
Так, з наданих суду доказів та пояснень вбачаються наступні обставини справи.
03 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ Надра було укладено договір строкового банківського вкладу №1965905. За умовами договору вкладник передає банку грошові кошти у розмірі 4782,27 дол. США, а банк зобовязується сплатити вкладнику відсотки за користування депозитом (12 % річних) та повернути вклад після закінчення строку розміщення вкладу, що визначено сторонами (3 місяці від дня надходження вкладу).
23 липня 2014 року між тими самими сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу №1984523. За умовами договору позивач зобовязалась передати банку грошові кошти в розмірі 2500,00 дол. США, а банк зобовязався сплатити позивачу відсотки за користування вкладом (12,5% річних) та повернути його через 6 місяців, після надходження вкладу.
23 липня 2014 року між тими самими сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу №1984533. За умовами договору позивач зобовязалась передати банку грошові кошти в розмірі 2000,00 дол. США, а банк зобовязався сплатити позивачу відсотки за користування вкладом (11,5% річних) та повернути його через 6 місяців, після надходження вкладу.
Того ж дня, 23 липня 2014 року, ті самі сторони уклали договір строкового банківського вкладу №1984535. За умовами зазначеного договору позивач зобовязалась передати банку грошові кошти в розмірі 2000,00 дол. США, а банк зобовязався сплатити позивачу відсотки за користування вкладом (11,5% річних) та повернути його через 6 місяців, після надходження вкладу.
23 жовтня 2014 року між тими самими сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу №2051957. За умовами договору позивач зобовязалась передати банку грошові кошти в розмірі 3500,00 дол. США, а банк зобовязався сплатити позивачу відсотки за користування вкладом (8% річних) та повернути його через 1 місяць, після надходження вкладу.
Позивач свої зобовязання з внесення вкладу за вказаними договорами виконала належним чином та у передбачений договорами строк, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій.
Для виконання банком його обовязку з сплати на користь позивача відсотків за вкладами та для остаточного повернення вкладу, на імя ОСОБА_1 було відкрито поточний (картковий) рахунок №81875485 (що підтверджуються долученою до матеріалів справи випискою-повідомленням ПАТ КБ Надра та випливає зі змісту вказаних договорів банківського вкладу).
Відповідно до пояснень позивача, банк припинив виконувати свої обовязки з обслуговування вказаного рахунку з лютого 2015 року.
06.03.2015 року позивач направила відповідачу письмову вимоги про закриття вказаного банківського рахунку та повернення їй грошових коштів, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями поштової документації. Банк належним чином на такі вимоги не відреагував.
Окрім того суд вказує і на те, що зазначені обставини представником відповідача під сумнів не ставились, не заперечувались та відповідно не були спростовані, іншим обставинам справи, вони за висновком суду, не суперечать.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 р. Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України Про захист прав споживачів належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).
До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.
Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.
Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України Про захист прав споживачів та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про захист прав споживачів споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
Пунктом 13 ст. 1 Закону України Про захист прав споживачів визначається: належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України Про захист прав споживачів споживачі мають право на належну якість обслуговування.
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516)
Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Згідно п. 1.2. вказаного Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку строковий вклад (депозит).
За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516).
Однією з основних умов вищезазначених договорів є можливість зняття коштів у безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з вкладного рахунку на поточний рахунок.
Тобто, внесені позивачем вклади, відповідно до договорів банківського вкладу є строковими вкладами.
Вимога про повернення коштів, як зазначалося вище, позивачем була направлена до банку 06.03.2015 р., проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав.
У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності.
Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.
Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави.
Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відмовляючись повернути кошти, які належать позивачу на праві власності, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього протоколу, є додатковою статтею Конвенції.
Таке порушення виявилося в наступному:
У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Цей принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.
Але, в порушення цих норм, позивач обмежений у праві користуватися своїм майном. В даному випадку майном є мої грошові кошти, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув.
При цьому щодо посилань представника відповідача на законність обмеження прав власності позивача щодо грошових коштів вкладу, та посилання в обґрунтування такого на положення Закону України Про систему гарантування вкладів, суд зазначає про те, що у даному випадку відбувається конкуренція спеціальних положень зазначеного закону Про систему гарантування вкладів з однієї сторони, та зазначених положень Закону України Про захист прав споживачів та наведених норм міжнародного права, з іншої, а з такого суд, виходячи з засад законності та ієрархії джерел права не приймає заперечення позивача, оскльки зазначені положення в розрізі обставин цієї справи, суперечить Конституції України, Цивільному законодавству та позиції Європейського суду з прав людини, оскільки обмежує вкладника банку позивача у здійсненні його права власності і вільного володіння та використання належними йому коштами у іноземній валюті.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Також ст.1074 ЦК передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається.
Обмеження можливі тільки за рішенням суду або у випадках, установлених законом.
При цьому суд зазначає про те, що Верховним Судом України у постанові від 25.12.2013 №6-140цс13 викладена така правова позиція: Під строком повернення вкладу й нарахованих відсотків слід розуміти наявність у вкладника реальної можливості отримати й розпорядитися на свій розсуд вкладом. У подібних спорах доведенню підлягає той факт, що після перерахування банком суми вкладу відсотків на поточний рахунок вкладник позбавлений реальної можливості розпорядитися своїми коштами.
З огляду на викладену Верховним Судом України правову позицію вбачається, що само по собі перерахування грошових коштів на поточний рахунок не свідчить про належне виконання банком свого зобовязання, оскільки з наведеного вбачається, що позивач не має реальної можливості розпоряджатись власними грошовими коштами у повному обсязі.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
З огляду на позицію Верховного Суду України, викладену в вищезазначеній Постанові та інші наведені доводи, позовні вимоги вбачаються обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України ухвалюючи рішення у справі суд зобовязаний розподілити понесені сторонами та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позову. У випадку коли позивача звільнено від сплати судового збору, такий судовий збір, у випадку задоволення позову, стягується з відповідача на користь державного бюджету.
Згідно ч.3 ст.22 Закону України „Про захист прав споживачів споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.
Таким чином з відповідача на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3576,67 грн.
Виходячи з викладеного та керуючись положеннями ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 526, 633, 1058, 1074 ЦК України, ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність, ст. 1,4 Закону України Про захист прав споживачів, 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ст. 41 Конституції України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ НАДРА про захист прав споживача та стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра на користь ОСОБА_1 грошові кошти, в сумі 357667,42 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра на користь держави судовий збір в розмірі 3576,67 грн.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров