Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1Ю

представника відповідачів ОСОБА_2Л

представника третьої особи ОСОБА_3І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради Закарпатської області, Виконавчий комітет ОСОБА_5 міської ради З/о , третя особа- Управління Державної казначейської служби України в м.Ужгороді З/о про відшкодування матеріальної шкоди ,-

встановив:

ОСОБА_4С звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 міської ради Закарпатської області, Виконавчий комітет ОСОБА_5 міської ради З/о , третя особа- Управління Державної казначейської служби України в м.Ужгороді З/о про відшкодування матеріальної шкоди.

Свій позов позивач мотивував тим, що 05 лютого 2008 року ОСОБА_5 міською радою Закарпатської області було прийнято рішення за №621 «Про надання земельних ділянок», яким ОСОБА_6 , було виділено земельну ділянку, площею 0,060 га в м. Ужгород по вул. Запорізькій, поз.29 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

З метою оформлення державного акту на право власності на вказану земельну ділянку в ОСОБА_5 міській раді меніпозивачу повідомили, що у відповідності до рішення ОСОБА_5 міської ради №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», зі змінами, внесеними рішенням ОСОБА_5 міської ради від 21.02.2007 № 245 «Про зміни до рішення сесії IV сесії міськради V скликання від 23.11.2006 № 99», позивач повинний сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25 грн. за 1 квадратний метр протягом 30 днів з моменту підпису рішення сесії міським головою та надали розрахунок внесення коштів з платіжними реквізитам. Також було повідомлено, що у разі несплати вказаної суми та ненадання копії квитанції, у оформленні та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4С буде відмовлено, а прийняте рішення про виділення земельної ділянки втратить чинність.

Помилково вважаючи, що вказані умови оформлення державного акту є правомірними та з метою оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку, позивачем 25 червня 2008 року було сплачено 15000,00 грн., що підтверджується квитанцією №1 Закарпатської філії ТОВ «Укрпромбанк».07 липня 2008 року, після надання копії квитанції до ОСОБА_5 міської ради, останньому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №448198 .

10 травня 2014 року з Єдиного державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо, що Львівським апеляційним адміністративним судом 20 березня 2014 року постановлено постанову у справі №876/6629/13 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 міської ради на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгород, Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_5 міської ради №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання ділянок для індивідуального житлового будівництва». Як вбачається з даної постанови, постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2013 року, якою було визнано незаконним та скасоване рішення ОСОБА_5 міської ради №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання ділянок для індивідуального житлового будівництва», змінено в частині стягнення судових витрат з Державного бюджету України, а в частині визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_5 міської ради №99 від 23.11.2006 року - залишена без змін.

Таким чином, 20 березня 2014 року рішення ОСОБА_5 міської ради №99 від 23.11.2006 року, на підставі якого позивачем помилково були сплачені грошові кошти у розмірі 15000,00 грн., визнано неправомірним та скасоване.

У зв'язку з тим, що сплата ОСОБА_4С 15000,00 грн. була зроблена на підставі рішення ОСОБА_5 міської ради, яке визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, позивач вважає що я має право на повернення 15000,00 грн., як набутих відповідачами без достатньої правової підстави.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд такий задовільнити.

У судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, стягнути з відповідачів на користь його довірителя суму коштів у розмірі 15000 грн., як набутих без достатньої правової підстави, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн.

Представник відповідачів ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що рішенням ОСОБА_5 міської ради №621 від 05.02.2008 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку в районі вул. Загорська, поз. 29 в м. Ужгороді. На момент винесення даного рішення позивачу було відомо про діючі рішення ради №99 від 23.11.2006 року та №245 від 21.02.2007 року, якими передбачалось перерахування коштів у разі виділення земельної ділянки. Позивач отримавши земельну ділянку, в добровільному порядку сплатила кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. В подальшому згідно рішень сесії №388 від 05.07.2007 року «Про зміни до рішення ХІХ сесії міськради IV скликання від 09.07.2003 р. №85» протягом 2008-2009 р.р. кошти від нарахування внесків для пайової участі в розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, а також індивідуальних житлових районів, перерахованих громадянами індивідуальними забудовниками новостворених індивідуальних житлових масивів були використані 50% на проведення видатків спрямованих на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, а 50% через виконавчий комітет ОСОБА_5 міської ради, як головний розпорядник бюджетних коштів, були спрямовані новоствореним товариствам забудовників для центрального розвитку інфраструктури кварталу. Представник просила врахувати, що згідно роз'яснень, що містяться в листі Міністерства регіонального розвитку та будівництва України №12/-429 від 24.04.2008 року «Щодо застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2007 року №40» та ст.27 Закону України «Про планування і забудову території» фізичні і юридичні особи, які отримали дозвіл на будівництво об'єкта містобудування, отримують вихідні дані на його проектування. Вихідними даними на проектування можуть визначатись також витрати до пайової участі замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів. Таким чином, питання пов'язані з виготовленням технічних умов розвитку інженерних мереж кварталу, профілювання доріг, тощо та пов'язані з цим витрати повинні вирішуватися під час отримання у власність земельної ділянки.Крім того, згідно ст. 33 ЦПК України, представник ОСОБА_2 просила визнати виконавчий комітет ОСОБА_5 міської ради неналежним відповідачем по справі, оскільки кошти сплачені були до місцевого бюджету ОСОБА_5 міської ради, що підтверджується самим позивачем у позовній заяві та уточненнях до неї, а також доданій квитанції № 11 від 25.06.2008.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Управління ДКС України у м. Ужгороді - ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що управління Державної казначейської служби здійснює перерахування коштів з рахунку відповідного розпорядника бюджетних коштів за його дорученням і не несе відповідальності за неправомірні дії посадових чи службових осіб органів державної влади. Управляння казначейства не є «власником» відповідних бюджетних коштів. Жодних правовідносин між позивачкою та Управлінням казначейства не виникало і не могло виникати, а тому і відсутнє будь-яке порушення прав та законних інтересів позивача з боку Управління казначейства. За таких обставин, вирішення спору залишив на розсуд суду.Однак підтвердив, що сплата коштів позивачем відбувалася до місцевого бюджету ОСОБА_5 міської ради. Тому підтримав клопотання представника відповідача 1 та 2 про неналежного відповідача по справі виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради.

Представник ОСОБА_5 міської ради в судове засідання не з"явився , про час та місце розгляду справи був повідомленим.

Заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що Рішенням IV сесії V скликання ОСОБА_5 міської ради від 05.02.2008 р. №621 ОСОБА_4 було надано у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул.. Загорській в м. Ужгород, площею 0,060 га, поз.29.

Пунктом 8 даного рішення зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства.

Судом встановлено, що для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 міською радою було зобов'язано ОСОБА_4 здійснити переплату до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням ОСОБА_5 міської ради від 23.11.2006р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», із змінами, внесеними рішення від 21.02.2007 року №245, про що видали відповідний розрахунок. Пунктом 3 рішення №99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність.

На виконання такої вимоги, 25 червня 2008 року ОСОБА_4 було перераховано суму в розмірі 15000 грн. з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород», що підтверджується квитанцією №11 від 25.06.2008 р.

7 липня 2008 року ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №448198, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 448198.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що рішення ОСОБА_5 міської ради від 23.11.2006р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обов'язкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року у справі №2а-1024/11 було визнано протиправним та скасовано. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі №876/6629/13 постанову суду першої інстанції від 14.02.2013 року в цій частині залишено без змін.

Даними постановами встановлено, що всі питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов'язані з цим витрати, в т.ч. і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови КМ України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 p. №40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання.

Статтею 118 ЗК України, якою визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, не передбачено можливості встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок.

Положення статей Закону України «Про плануванні і забудову території» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), на які посилається представник відповідача, не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо обов'язкової сплати коштів особами, якими подано клопотаннями до міської ради щодо безоплатного одержання у власність земельної ділянки та про втрату чинності таким рішенням, у разі несплати грошових коштів, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до переконання, що зобов'язання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород в районі вул. Загорській, поз. 29 в м. Ужгороді до моменту оформлення ним права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для нього.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст.15 ЦК України).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Суд не може погодитись з запереченнями представника відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог перерахування виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради 50% внесених коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури.

Перерахування виконкомом товариствам забудовників для централізованого розвитку інфраструктури чи об'єднанням власників земельних ділянок грошових коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури виходить за межі предмету даного спору і не створює взаємозв'язок між правовідносинами, визначеними ст.ст.1212,-1214 ЦК України. Питання створення та діяльності товариств забудовників, розподілу між ними та радою сплачених громадянами коштів не мають правового значення для розв'язання даного спору.

Твердження представника ОСОБА_5 міської ради про начебто необов'язковість рішення ради для позивача щодо сплати коштів та добровільну їх сплату не приймаються до уваги, оскільки такі суперечать дійсним обставинам справи та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 міська рада після скасування постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року по справі №2а-1024/11, яка набрала законної сили в 20.03.2014 року, рішення ОСОБА_5 міської ради від 23.11.2006р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого ОСОБА_7 перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород в районі вул.. загорській, поз. 29 в м. Ужгороді в розмірі 15000,0 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволенню.

Вирішуючи питання з кого із відповідачів має бути стягнуто перераховані позивачем ОСОБА_7 згідно квитанції №11 від 25.06.2008 р. кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в розмірі 15000 грн., суд вважає, що такі мають бути стягнуті з ОСОБА_5 міської ради, за рахунок коштів місцевого бюджету, оскільки на рахунок ради було проведено перерахування коштів.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_5 міської ради, за рахунок коштів місцевого бюджету, на користь ОСОБА_7 сплачених ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст..ст. 209 , 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради Закарпатської області, Виконавчий комітет ОСОБА_5 міської ради З/о , третя особа- Управління Державної казначейської служби України в м.Ужгороді З/о про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 міської ради Закарпатської області, , на користь ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, суму коштів у розмірі 15 000,00 грн. (п'ятнадцять тисяч грн. 00 коп.) як набутих без достатньої правової підстави.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.).

В задоволенні решти позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 16.02.2015 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8