Справа №753/9841/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8067/2015
Головуючий у суді першої інстанції:Дубас В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_6, ОСОБА_9, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_6 ОСОБА_10, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_11, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ПАТ «Альфа Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23 серпня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №800001595, згідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 150 000 доларів США на строк до 23 серпня 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом 12,25 % річних.

Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу ОСОБА_4 зазначені грошові кошти у повному обсязі.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_4 умови договору кредиту належним чином не виконує і станом на 23 березня 2014 року сума загальної заборгованості перед позивачем складає 2 172 936 грн. 45 коп.

Крім того, 23 серпня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 з метою забезпечення кредитного договору укладено іпотечний договір №800001595-И. відповідно до якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 71,20 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м.), що належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 серпня 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим № з-4004.

Зважаючи на неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 23 серпня 2007 року ПАТ «Альфа-Банк» просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири та виселити з квартири її мешканців.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 20 квітня 2015 року задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №800001595 від 23 серпня 2007 року у сумі 2 172 936 грн. 45 коп. (з них: заборгованість за кредитом у сумі 1332755 грн. 68 коп., заборгованість по відсоткам у сумі 221305 грн. 35 коп., пеня у сумі 618875 грн. 42 коп.) звернуто стягнення на підставі іпотечного договору №800001595-И від 23 серпня 2007 року на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 серпня 2007 року шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки нерухомого майна під час його реалізації.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 з квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, на підставі ст. 217 ЦПК України відстрочено виконання судового рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VІІ.»

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення є необґрунтованим, незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для її вирішення.

В судове засідання представник ПАТ «Альфа-Банк» , ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, представник Служби у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації не з»явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення ( а.с.190-198), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором є підставою для задоволен6ня вимог позивача за рахунок предмета іпотеки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено, що між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 800001595, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 150000 доларів США на строк з 23 серпня 2007 року по 23 серпня 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,25 % річних.

Згідно договору про внесення змін і доповнень № 1 від 16 квітня 2009 року змінено процентну ставку за кредитом та збільшено її до 16 % річних з 23 вересня 2008 року по 22 квітня 2009 року, з 23 квітня 2009 року по 22 квітня 2010 року процентну ставку визначено у розмірі 6,2 % річних у разі якщо у позичальника відсутні прострочені платежі за кредитом.

З метою забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором 23 серпня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір №800001595-И, відповідно до умов якого, останній передав в іпотеку банку нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 71,20 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 серпня 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим № з-4004.

ОСОБА_4 умови договору кредиту належним чином не виконує і станом на 23 березня 2014 року сума загальної заборгованості перед позивачем складає 2172936 грн.45 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 1332755 грн.68 коп., несплачених відсотків в сумі 221305 грн.35 коп., пені у сумі 618875 грн.45 коп.

Відповідно до ст. ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотеко держателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотеко держатель на буває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання основного зобов'язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов договорі іпотеки; у інших випадках передбачених законодавством України (п.6.1 іпотечного договору).

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотеко держателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про задоволення вимог ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки через неналежне виконання боржником основного зобов'язання, банк в силу ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1, що відповідає ст..ст.39,30 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України .

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме незастосування до спірних відносин норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужено без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та /або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме:визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-58цс15).

Додатковим рішення від 12 травня 2015 року Дарницький районний суд м.Києва відстрочив виконання судового рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення в частині виселення відповідачів з огляду на те, що виселення можливе лише після звернення стягнення на квартиру, колегія суддів відхиляє, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Як убачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_4 за рахунок кредитних коштів, отриманих боржником на підставі договору № 800001595 від 23 серпня 2007 року.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Отже, установивши, що в іпотеку передано житлове приміщення, яке було придбано за рахунок отриманих кредитних коштів, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла одночасно з зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта ОСОБА_4 щодо розрахунку заборгованості по процентам та завищеного розміру пені, яка за період з 23 вересня 2012 року по 23 березня 2014 року нарахована в сумі 67904,65 доларів США, що становить 618875 грн.42 коп.

Як убачається із заперечень представника відповідача на позовну заяву, які він подав суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_4 не погоджувався з розміром заборгованості по відсотках та з розміром нарахованої пені, проте суд першої інстанції належним чином не перевірив такі заперечення, та виходячи із наданого розрахунку заборгованості, не з'ясував істотних обставин справи в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України.

Перевіряючи розмір заборгованості по процентам, що підлягає стягненню з відповідача за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна на момент ухвалення рішення у цій справі, суд першої інстанції не врахував наданих представником відповідача квитанцій, згідно з якими ОСОБА_4 сплатив в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором 22 березня 2014 року 100 доларів США, що еквівалентно 1019 грн.65 коп., 23 квітня 2014 року 1250 грн., 23 травня 2014 року 1200 грн., 23 червня 2014 року 100 доларів США, що еквівалентно 1187 грн.83 коп., 23 липня 2014 року 100 доларів США, що еквівалентно 1167 грн.

Зазначені суми судом першої інстанції враховані не були.

За таких обставин виходячи з умов кредитного договору, зокрема, п.8.5, яким встановлюється черговість виконання вимог кредитора із отриманої суми платежу при наявності прострочення у виконанні зобов'язань позичальником - в першу чергу прострочені проценти за користування кредитом, та загальної суми сплачених позичальником і не врахованих кредитором коштів, колегія суддів вважає, що сума стягнутої судом першої інстанції заборгованості по процентам підлягає зменшенню до 217261 грн.67 коп.

Крім того, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо неправомірного не застосування судом першої інстанції положень ч.3 ст.551 ЦК України, про що в своїх запереченнях на позов просив відповідач ОСОБА_4

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що істотними обставинами, які необхідно визнати такими, що мають істотне значення при визначенні суми пені, як обсягу відповідальності за порушення боржником зобов'язання, є ступінь виконання позичальником ОСОБА_4 своїх кредитних зобов'язань, значне зростання курсу долара США по відношенню до гривні, його майновий стан.

Однак судом першої інстанції, всупереч вимогам ч.3 ст.213 ЦПК України, зазначені обставини враховані не були.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування ч.3 ст.551 ЦК України для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна, та вважає за доцільне зменшити суму пені до 50000 грн.

Крім того, таке рішення буде відповідати загальним засадам цивільного законодавства: розумності та справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають, підстав для скасування чи зміни іншої частини рішення колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду необхідно змінити та у зв'язку зі зменшенням розміру заборгованості по процентам та пені зменшити загальну суму заборгованості, яка становитиме 1 600 017 грн. 35 коп.

Н підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року - змінити, зменшивши розмір заборгованості по відсотках з 221305, 35 грн. до 217261,67 грн., пені з 618875,42 грн. до 50000 грн., та відповідно зменшивши загальний розмір заборгованості за кредитним договором з 2172936,45 грн. до 1 600 017 грн. 35 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: