Справа № 428/2957/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєверодонецького міського суду Луганської області Александрова Н.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області нарахованої, але не сплаченої суми заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області нарахованої, але не сплаченої суми заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст.96 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.96 ЦПК України, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо права на її отримання.

З заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів видно, що боржником є Управління Державної пенітенціарної служби України у Луганській області, хоча згідно копії трудової книжки серії БТ-ІІ № 2605709 заявник ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах у період часу з 08.01.2014 року по 02.12.2014 року з Алчевською виправною колонією № 13 Управління Державної пенітенціарної служби України у Луганській області, при цьому будь-яких відомостей щодо підстав звернення з вимогою не до роботодавця, не зазначено, а отже, на думку суду, з заяви вбачається спір про право, так як визначення особи, до якої необхідно заявити вимоги, можливо лише при розгляді справи у загальному порядку.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» визначається, що підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу є наявність спору про право, що можна встановити відсутністю документів, які підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Таким чином, оскільки з поданої ОСОБА_1 заяви про видачу судового наказу про стягнення з Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області нарахованої, але не сплаченої суми заробітної плати, вбачається спір про право, тому у її прийнятті необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, відмовити.

Розяснити заявнику право на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. В. Александрова