Справа № 305/467/15-ц
Провадлженя по справі № 4-с/305/16/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2015 року. Рахівськимй районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Тулик І. І.

при секретарі - Шемота М.М.

з участю: скаржника - ОСОБА_1

авдвоката - ОСОБА_2

державних виконавців- Токарюка В.В., ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділук ДВС Рахівського районного управління юстиції

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області ОСОБА_4

Вимоги скарги обгрунтовано тим, що в провадженні відділу ДВС Рахівського РУЮ на виконанні знаходиться виконавчий лист по справі № 305/1036/14-ц виданий Рахівським районним судом 06.10.2014 року про визнання та надання дозволу на примусове виконанн на території України рішення районного суду в Хебі (Чеська Республіка) від 28.11. 2007 року, про стягнення з нього ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, 18.01. ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3653,67 гривень, щомісячно, починаючи з 01.12. 2007 року. Постановою від 17.10.2014 року, провадження з виконання виконавчого листа відкрито, однак яким чином та куди він повинен сплачувати аліменти в постанові не вказано. 26.02. 2015 року на його адресу надійшов лист з відділу ДВС Рахівського РУЮ разом з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження з якого вбачалося, що постановою про арешт майна боржнипка від 24.02. 2015 року, накладено арешт на все його майно. Крім того, державним виконавцем 26.02.2015 року винесено постанову про розшук майна боржника та внесення до системи відеофіксації номерних знаків транспортих засобів «Відеоконтроль Рубіж» та при затриманні вилучення належних йому автомобілів, техпаспорта та ключів. 27.02.2015 року на його адресу надійшов виклик-попередження з вимогою сплатити заборгованість по аліментах в сумі 27280,74 гривень та надано розрахунок заборгованості. Вказаний борг ним сплачено 02.03. 2015 року та надано копію квитанції до відділу ДВС, тоді ж він надав до виконавчої служби заяву в якій просив надати письмові підтвердження, на якій підставі та за які борги було накладено арешт на все його майно. Рішенням чеського суду закріплено, що він зобов»язаний сплачувати аліменти до рук матері дитини. До вересня місяця 2012 року ним сплачено аліменти на утримання сина, на що має документальні підтвердження. Однак, розрахунок по аліментах, наданий відділом ДВС охоплює період з жовтня 2011 року по березень 2015 року на суму 147 729,06 гривень. Дії державного виконавця по нарахуванню аліментів вважає неправомірними. Неправомірною вважає і постанову про розшук майна боржника, оскільки він від виконання рішення про стягнення аліментів не ухилявся. На підставі наведеного, просить визнати неправомірними дії державного виконавця відділу ДВС Рахівського РУЮ ОСОБА_4 по встановленні заборгованості по аліментах з жовтня 2011 року та встановити початок стягнення аліментів з 01.05. 2013 року, тобто з часу звернення стягнувачки про примусове стягнення аліментів. Скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Рахівського РУЮ ОСОБА_4 про розшук майна боржника.

В ході розгляду, завник ОСОБА_1, доповнив вимоги скарги, просить також визнати неправомірними дії працівників відділу ДВС Рахівського РУЮ ОСОБА_4 та ОСОБА_7 по здійсненню виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 при нарахуванні заборгованості по аліментах за попередні роки, по безпідставному розшуку, вилученню майна при відсутності акту опису та арешту майна, подання в суд про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон. Зняти арешт із його нерухомого майна.

В судовому засіданні, скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, вимоги скарги та доповнення до неї підтримали, просять таку задовольнити. ОСОБА_1, показав суду, що згідно рохрахунку заборгованості, наданої відділом ДВС, станом на 01.03. 2015 року, він мав заборгованість по аліментах на суму 27 280,74 гривень, а рахунок, який він отримав 06.03. 3015 року, його заборгованість за даними відділу ДВС складає вже 147 729,06 гривень. У виклику-попередженні відділу ДВС, який він отримав 02.03. 2015 року, вказано про необхідність сплатити заборгованості по аліментах в сумі 27 280,74 гривень, яку він до встановленої відділом ДВС дати сплатив, навіть у надлишку на 10 961,00 гривень, в день сплати 02.03. 2015 року квитанцію про оплату аліментів він надав державному виконавцю. На день виклику до відділу ДВС на 06.03. 2015 року, він з'явився, однак представник відділу ДВС стверджує неправдиво про його неявку на виклик. 06.03. 2015 року, він особисто та його представник ОСОБА_2, були в кабінеті начальника відділу ДВС ОСОБА_3, де він заявив, що належні йому транспорті засоби знаходяться за адресою його місця проживання в с. Луг. Виклик попередження про сплату ним аліментів, начальник відділу ДВС надіслав на його адресу після того, як наклали арешт на його майно та оголошено розшук належних йому транспортих засобів. Державним виконавцем порушено порядок накладення арешту на майно, поскільки не було здійснено вихід по місце знаходження майна.

Представники відділу ДВС Рахівського РУЮ ОСОБА_7, ОСОБА_3 в судовому в засіданні, вимоги скарги заперечили, з підстав, наведених у поданому начальником відділу ДВС ОСОБА_3 листі, згідно якого, відділ ДВС вважає безпідставоною скаргу ОСОБА_1, оскільки, державним виконавцем сформовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання, і станом на 01.03. 2015 року, заборгованість ОСОБА_1 сладає 147 729,06 гривень. У зв'язку із частковим погашенням заборгованості по аліментах, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 31.03. 2015 року складає 109 487,31 гривень. На виклик до державної виконавчої служби в день 06.03. 2015 року боржник не з'являвся, інформацію про перебування оголошених у розшук траспортих засобів не надавав, тому такі дії свідчать про ухилення боржника від сплати аліментів. Крім того, державний виконавець Токарюк В.В., показав суду, що постанова про арешт майна боржника від 24.02. 2015 року , хоча і містить зазначення, що така винесена державним виконавцем Тракслер М.М., однак вказаний документ винесено від імені ОСОБА_4 ним - ОСОБА_7 На даний час ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів не має жодної.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

За змістом п. 3 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02. 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Судом встановлено, що на виконанні відділу ДВС Рахівського РУЮ перебуває виконавче провадження № 45076688 від 17.10. 2014 року з примусового виконання виконавчого листа по справі № 305/1036/14-ц про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення районного суду в Хебі (Чеська Республіка) від 28.11. 2007 року про стягнення аліментів з ОСОБА_8 та користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітьного сина ОСОБА_6, 18.01. ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 3653,67 гривень щомісячно, починаючи з 01.12. 2007 року.

В судовому засіданні з"ясовано, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо інших осіб, так заявник значиться за прізвищем ОСОБА_1, що звірено з його паспортним документом. Стягувач за виконавчим провадженням є "Піхова Ольга" а не "Пихова Ольга". При цьому, з"ясовано, що вказані розбіжності пов"язані із неправильним перекладом документів при направленні документів до Рахівського районного суду для вирішення питання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення районного суду Хебі (Чеська республіка).

З метою примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, 24.02. 2015 року, дежавним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Постановою державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_4, 26.02. 2015 року, оголошено розшук майна боржника ОСОБА_1

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.10. 2014 року, постанови про арешт майна боржника від 24.02. 2014 року, такі винесені державним виконавцем Тракслер М.М. Судом з"ясовано, що державний виконавець Тракслер М.М. з 25.07. 2014 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отже винесені від її імені вказані постанови є незаконними, а підписи виконані в постановах невідомою особою, як виявилося в судовому засіданні, державним виконавцем Токарюком В.В., всупереч вимогам Держстандарту України 2003 року ДСТУ 4163-2002. Так згідно п. 5.23 Держстандарту, у разі відсутності посадової особи, підпис якої зазначено в документі, документ підписує особа, яка виконує її обов"язки або її заступник. У цьому випадку обов"язково зазначають посаду та прізвище особи, яка підписала документ, (виправлення вносятьрукописним або машинописним способом). Підписувати документ із прийменником "за" або ставити пробіжну риску перед назвою посади не дозволено. Однак вказані вимоги державним виконавцем під час винесення постанов від 17.10. 2014 року та від 24.02. 2015 року, дотримані не були.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець приймаючи до виконання виконавчий документ в постанові про відкриття виконавчого провадження вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусово із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. За заявою стягувача державний виконавець з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як зазначає ст. 27 закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення, в тому числі і оголошення розшуку майна боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, державний виконавець повинен пересвідчитися перед початком примусового стягнення та здійснення інших виконавчих дій, що боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження, строк добровільного виконання рішення минув тощо.

В матеріалах справи відсутні докази отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження. Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження така не містить встановлення строку добровільного виконання рішення, незважаючи на це, 24.02. 2015 року, державним виконавцем Тракслер М.М. розпочато примусове виконання рішення шляхом накладення арешту на майно боржника, після чого, 26.02. 2015 року державний виконавець виносить постанову про оголошення розшуку майна.

При цьому, судом встановлено, що постановою державного виконавця про зняття майна боржника з розшуку від 13 травня 2015 року ВП №45076688, знято з розшуку та вилучено з бази даних "ВІДЕОКОНТРОЛЬ - РУБІЖ" транспортні засоби, належні скаржнику, а отже відпала необхідність дослідження правомірності винесення оскаржуваної постанови державного виконавця про оголошення розшуку майна від 26 лютого 2015 року, заходи якої скасовані органом, який виніс дану постанову.

Разом з цим, постановою державного виконавця відділу ДВС Рахівського РУЮ від 24.02. 2015 року, з метою збереження майна боржника та його невідчуження, державним виконавцем Тракслер М.М. накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1

Системний аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження свідчить про те, що процедура накладення арешту на майно боржника полягає у неухильному дотриманні державною виконавчою службою порядку здійснення обмежувальних заходів щодо володіння, користування та розпорядження майном боржника.

Глава 4, Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника цього Закону передбачає порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Статтею 52 цього Закону визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках і інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. А згідно ч.3 цієї статті державний виконавець повинен також перевірити наявність готівкових коштів боржника і при їх наявності вилучити їх.

Лише після вжиття вказаних заходів державний виконавець у разі відсутності коштів та інших цінностей вправі звертати стягнення на належне боржнику інше майно.

Таким чином, суд констатує, що державним виконавцем в рамках цього виконавчого провадження не дотримано при накладенні арешту на майно, оголошенні заборони його відчуження послідовність дій, яка визначена в ст. 52 ЗУ "Про виконавче провадження".

Частинами 1 - 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети

Отже, аналізуючи зміст наведених норм вбачається, що лише на наступний день після закінчення строку самостійного виконання боржником рішення, державний виконавець накладає арешт на майно боржника, якщо такий не було накладено одночасно з відкриттям провадження.

Як встановлено судом, оскаржувана постанова не виносилася одночасно з відкриттям провадження, поряд з цим, державним виконавцем не надано боржнику строк для добровільного виконання рішення чеського суду і всупереч наведеним положенням, винесено постанову про накладення арешту на майно.

З оскаржуваної постанови вбачається, що сума стягнення становить 18268,35 гривень, в матеріалах справи відсутні відомості проведення оцінки майна боржника для встановлення співмірності суми стягнення та вартості майна, необхідного для стягнення визначеної в постанові про арешт майна суми, натомість арешт накладено на все майно боржника, що суперечить положенням ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження.

За наведених обставин, суд вважає наявність достатніх підстав для визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника неправомірними.

Вимога про визнання неправомірними дій державного виконавця по встановленню заборгованості по аліментах та встановлення початку стягнення аліментів з 01.05 2013 року також задоволенню не підлягає, оскільки судовим рішенням, яке набуло законної сили, встановлено початок стягнення аліментів «з 01.12. 2007 року», а зміна судового рішення в тій чи іншій частині до підвідомчості суду першої інстанції не належить.

Крім того , на виконання ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2015 року, якою ухвалу Рахівського районного суду від 18 червня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанови РВ ДВС Рахівського РУЮ скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції, про перевірку строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 385 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Якщо скаргу подано з порушенням строку встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз"яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Так, ОСОБА_1 оскаржуються постанови державного виконавця про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження від 24 лютого 2015 року та оголошення майна боржника у розшук від 26 лютого 2015 року. Скарга про оскарження цих постанов подана до суду 10 березня 2015 року, про що свідчить відмітка канцелярії суду, тобтто поза межами десятиденного строку.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що про існування оскаржуваних постанов ОСОБА_1 дізнався 2 березня 2015 року, коли сплачував на користь ОСОБА_5 заборгованість по сплаті аліментів. Отже, із цього часу почнувся перебіг строку звернення до суду для подання такої скарги, з урахуванням чого датою закінчення строку звернення до суду було 12 березня 2015 року. У зв"язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду 10 березня 2015 року зі скаргою в межах десятиденного строку.

Керуючись ст. ст. 383- 387 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Токарюка В.В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 24.02.2015 року, винесену від імені державного виконавця Тракслер М.М.

Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24 лютого 2015 року ВП №45076688, знявши накладений арешт з рухомого та нерухомого майна.

У задоволенні решти скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: Тулик І.І.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: Тулик І.І.