АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №623/489/15-ц Головуючий суддя І інстанції Бутенко В. М.
Провадження № 22-ц/790/7417/15 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, крім відшкодування шкоди на виробництві
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів колегії: - ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря : Костюченко В.В., Ковган С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Моторне транспортне страхове бюро України, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про відшкодування 31 809,75 грн. щомісячно, починаючи з 16.102009 року та довічно, в якості відшкодування шкоди, пов?язаної зі стійкою втратою працездатності; 9448,02 грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування; 200 000,00 грн. моральної шкоди, що полягає у стражданнях та фізичному болю, перенесених з внаслідок ДТП під час тривалого лікування, втратою працездатності, різкої зміни звичного способу життя, що потребує значних додаткових зусиль для його відновлення, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 12 червня 2009 року, приблизно о 9 годині 10 хвилин ОСОБА_4, здійснюючи керування автомобілем НОМЕР_1, рухався по автошляху Київ- Харків-Довжанський в Чугуївському районі Харківської області, з боку міста Чугуїв в напрямку міста Харкова. В районні 531 км. + 900 м. вказаної дороги ОСОБА_4 грубо порушив вимоги пп. 1.5,10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306, й при виконанні маневру випередження автомобіля, що рухався попереду, вчинив виїзд на ліве, а потім на праве по ходу руху узбіччя, в результаті чого автомобіль втратив керованість, перекинувся та здійснив наїзд на перешкоду - дерева.

Автомобіль «Тоуота Саmгу» реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_5.

В даному автомобілі в якості пасажира знаходився ОСОБА_3, який внаслідок даної ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознаками небезпечними для життя.

За вказаним фактом була порушена кримінальна справа стосовно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 20.12.2012 року, що набрав законної сили 21.03.2013 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Цивільний позов ОСОБА_3 не був розглянутий.

Внаслідок вказаної вище ДТП, позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, змушений був довгий час знаходитись на лікуванні в медичних закладах, став інвалідом 1-ї групи з повною втратою працездатності, тобто потребує постійної сторонньої допомоги.

Внаслідок ДТП йому нанесена шкода здоров'ю, пов'язана з лікуванням та зі стійкою втратою працездатності, а також завдана моральна шкода.

15 травня 2014 року він звернувся до суду із позовом до водія ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Ухвалою суду відкрито провадження у справі №623/1616/14-ц, в процесі розгляду справи він ставив питання щодо наявності договору страхування цивільно-правової відповідальності. Тому судом до розгляду справи були залученні власник автомобіля НОМЕР_1 - ОСОБА_5 та Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі по тексту - МТСБУ). Під час розгляду справи було встановлено, що ані власник автомобіля НОМЕР_1 - ОСОБА_5, ані водій, що спричинив ДТП ОСОБА_4, не мали чинного на час ДТП договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже автомобіль НОМЕР_1 був не забезпечений у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Про це йому стало відомо лише в процесі слухання справи № 623/1616/14-ц у листопаді 2014 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду незаконне, необґрунтоване, обставини справи не відповідають висновкам суду, неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки, неправильного застосування норм матеріального права.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу МТСБУ просить її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 червня 2009 року, приблизно о 9 годині 10 хвилин ОСОБА_4, здійснюючи керування автомобілем НОМЕР_1, рухався по автошляху Київ- Харків-Довжанський в Чугуївському районі Харківської області, з боку міста Чугуїв в напрямку міста Харкова. В районні 531 км. + 900 м. вказаної дороги ОСОБА_4 грубо порушив вимоги пп. 1.5,10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306, й при виконанні маневру випередження автомобіля, що рухався попереду, вчинив виїзд на ліве, а потім на праве по ходу руху узбіччя, в результаті чого автомобіль втратив керованість, перекинувся та здійснив наїзд на перешкоду - дерева.

Автомобіль «Тоуота Саmгу» реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_5.

В даному автомобілі в якості пасажира знаходився ОСОБА_3, який внаслідок даного ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознаками небезпечними для життя, змушений був довгий час проходити стаціонарне лікування, отримав інвалідність І групи з повною втратою працездатності, потребує постійної сторонньої допомоги..

За вказаним фактом була порушена кримінальна справа стосовно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 20.12.2012 року, що набрав законної сили 21.03.2013 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Позовні вимоги ОСОБА_3 були передані на розгляд в порядку цивільного судочинства. Цим вироком також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 за час досудового слідства та судового розгляду справи відшкодував потерпілому ОСОБА_3 добровільно 20 500 грн. матеріальної шкоди.

По справі безспірно встановлено, що ані власник автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_5, ані водій ОСОБА_4 не мали чинного на день ДТП 12 червня 2009 року договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, внаслідок чого вказаний автомобіль не був забезпечений у розумінні Закону України № 1961-VI «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому до МТСБУ із відповідною заявою про страховий випадок вони не зверталися.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1195 ЦК України передбачає, що:

1. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що:

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 1194 ЦК України визначає, що:

1. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-VI (далі по тексту Закон України № 1961-VI), чинного на момент скоєння ДТП, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Стаття 22 Закону України № 1961-VI визначає:

22.1. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

22.3. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України , таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Стаття 33 Закону України № 1961-VI передбачає, що:

33.1. Учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані:

33.1.1. терміново повідомити про дорожньо-транспортну пригоду відповідні органи Міністерства внутрішніх справ України;

33.1.2. вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України № 1961-VIпередбачено, що для отримання страхового відшкодування, за шкоду заподіяну внаслідок ДТП, особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. До заяви додається довідка про ДТП, довідка відповідних закладів охорони здоров'я щодо тимчасової втрати працездатності або довідка спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної ДТП, завірені у встановленому порядку (п. 35.2 ст. 35 Закону України № 1961-VI у редакції, що діяла на момент ДТП).

МТСБУ приймає рішення щодо виплати страхового відшкодування після з'ясування обставин ДТП протягом місяця з дня отримання документів, зазначених у п. 35.2 ст. 35 Закону (п. 37.1 ст. 37 Закону України № 1961-VI ).

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року, відповідно до статті 21 Закону України № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону України № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

У відповідності до п.п. «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України № 1961-VI МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

10 листопада 2014 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, та 10 грудня 2014 року звернувся до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування.

Рішенням МТСБУ від 30.12.2014 року № 3/1-05/36442 (номер справи МТСБУ 25050) позивачу було відмовлено у виплаті відшкодування заподіяної шкоди із посиланням на пропуск строку звернення відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону № 3045-VI від 17.02.2011р)., тобто внаслідок неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Районний суд відмовив у задоволенні позову, виходячи з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не була застрахована у страховій організації, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених Законом № 1961-IV та Законом України «Про страхування», МТСБУ ніхто не повідомляв у встановленому законом порядку у спосіб та визначені законом строки про вказану дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 12 червня 2009 року, заява ОСОБА_3 про здійснення страхового відшкодування заподіяної при дорожньо-транспортної пригоди 12 червня 2009 року шкоди була направлена до МТСБУ лише 10 листопада 2014 року, тобто з порушенням встановлених законом строків, суд дійшов висновку про відсутність підстав стягнення з МТСБУ на користь позивача спричиненої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди шкоди, яка підлягає стягненню з винної особи - ОСОБА_4 згідно названих норм закону.

Оскільки ОСОБА_4, який є винною у скоєнні ДТП особою, не виконав без поважних причин передбаченого вказаною нормою ст. 33 Закону України № 1961-IV обовязку про вчасне повідомлення МТСБУ про ДТП, то відповідно до наведених норм матеріального права та вищевикладеної правової позиції він втратив можливість скористатися коштами фонду захисту потерпілих для відшкодування шкоди на умовах, визначених цим Законом.

Виходячи з наведеного колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що МТСБУ не відповідає за цим позовом, доводи скарги цього висновку не спростовують.

Як вбачається з ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2015 року по справі за аналогічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особа ОСОБА_5, МТСБУ про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ДТП, - провадження зупинено до розгляду цієї цивільної справи (а.с. 20-26 т. 2).

Таким чином, оскільки районний суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: