Справа № 505/5056/15-ц
Провадження № 2/505/2240/2015 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"09" грудня 2015 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Вергопуло А.К.,

секретаря судового засідання - Чебан О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Котовської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Котовської міської ради Одеської області, стверджуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки на день смерті матері проживала з чоловіком у вказаному будинку. Проте, через втрату оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

Позивачка просить визнати за нею право приватної власності на спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримувала, проти винесення заочного рішення не заперечувала, та просила про розгляд справи за її відсутності.

Представник Котовської міської ради Одеської області, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили суду причини неявки у судове засідання, тобто не з'явились в судове засідання без поважних причин, доказів поважності причин неявки не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зважаючи на вищезазначені обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Котовської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 заповіт не складав, тому успадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті, має здійснюватись за законом.

Позивачка була дружиною ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 17 лютого 1952 року (а.с.3).

Також спадкоємицею померлого ОСОБА_2 є його дока - ОСОБА_3, яка відмовилась від прийняття спадщини після його смерті, що підтверджується її заявою до нотаріальної контори (а.с.5).

Згідно довідки державного нотаріуса Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області Полякової М. В. після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, з заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право власності на спадщину не видавалось.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийнятгя спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 помер 1986 року, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, до виниклих правовідносин слід застосовувати правила та положення ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.

За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно.

Позивачка є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в ред. від 1963 року), відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) прийняла спадщину, проте оформити спадщину у нотаріуса не може, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, отримати дублікат якого не має можливості, оскільки це суперечить ч.11 ст. 346 ЦК України, згідно якої право власності припиняється у разі смерті власника.

Вказані обставини позбавляють позивача вступити у спадкові права на підставі та у спосіб передбачений законом, тому, на підставі вищевикладеного вона вимушена звернутися до суду з відповідними вимогами. Іншим чином визнати право власності на спадкове майно за позивачем, окрім прийняття нею спадщини в судовому порядку, неможливо.

Із зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 як спадкоємицею першої черги за законом право приватної власності на спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та складається з: житлового будинку загальною площею 56,3 кв.м, житловою площею 25,2 кв.м, позначеного під літ. «А», та господарчих споруд: прибудов літ. « а, а2», навісу літ. «а1», літніх кухонь «Б1, К», сараїв літ. «б2, Е, Ж1, З, к, к1, к2, М», літнього душу літ. «И», убиральні літ. «Л», огорожі №1, 3, воріт №2, вимощення І.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили протягом десяти днів з дня отримання відповідачем його копії та у випадку якщо ним не було подано до суду першої інстанції у встановлені ст. 228 ЦПК України строки заяви про його перегляд.

Суддя