Провадження № 2/127/7050/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

при секретарі Тонкопій Ю.І.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

02.10.2015 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (надалі відповідачі) про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, належить ? частина квартири під № 46, по вул. Константиновича в м. Вінниці. Інші ? частини квартири залишаються не оформленими. Невідомо конкретно в який час, невідомі позивачу особи змінили замок на вхідних дверях і заволоділи квартирою. По приходу позивача в квартиру, двері позивачу відкрили незнайомі їй люди, на її вимоги не впустили позивача в квартиру, нічого не пояснюючи хто вони і на якій правовій підставі вони вселились у квартиру. Позивач була вимушена звернутись у органи внутрішніх справ, за результатами чого встановлено осіб, які проживають в зазначеній квартирі. Позивач згоду у будь якій формі на вселення відповідачів у квартиру під № 43 в будинку під № 46 по вул. Константиновича в м. Вінниці не надавала.

Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з наведеним позовом до відповідачів, в якому вона просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з зазначеної квартири.

В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що згідно матеріалів спадкової справи, заяву на прийняття спадщини після смерті гр. ОСОБА_5 подав також її син, постійним місцем проживання якого є Російська Федерація. Разом з тим, своє право на спадкове майно син померлої, після спливу встановленого законом шестимісячного терміну, належним чином не оформив, тобто не отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частки вказаної квартири. Разом з тим, позивач по справі, на підставі ст. 1241 ЦК України, як спадкоємець, яка має право на обовязкову частку у спадщині, належним чином оформила своє право на ? частку вказаної квартири.

В судовому засіданні відповідачі у справі ОСОБА_3, та ОСОБА_4, позовні вимоги визнали в повному обсязі, зазначивши, що вони погоджуються з позовними вимогами, та не бажають проживати у спірній квартирі, навпаки вони бажають з неї виселитись, аби не провокувати конфлікт. Зазначили, що будь якої згоди від ОСОБА_1 вони на вселення не отримували.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2015 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на імя ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем ? частки квартири під № 43, в буд. № 46 по вул. Константиновича в м. Вінниці є позивач по справі. В наведеному свідоцтві також зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на ? частки вказаної квартири ще не видано (а.с. 3).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.2015 року (індексний номер 38931531), ОСОБА_1 є власником ? частки квартири, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З ч. 1 ст. 358 ЦК України вбачається, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У цьому звязку, суд, на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав, встановлених цим Кодексом.

Так, суд розяснював відповідачам їх право на користування правовою допомогою, та до початку розгляду справи по суті заявлення клопотань, про витребування доказів, в тому числі і спадкової справи після смерті гр. ОСОБА_5, яка померла 23.04.2014 року, з метою визначення кола спадкоємців останньої, встановлення інших співвласників спірної квартири, для встановлення судом та перевірки в судовому засіданні підстав вселення відповідачів у вказану квартиру та їх право на користування нею. Разом з тим, сторони судового розгляду не забажали вчиняти будь які процесуальні дії, витребовувати докази, відповідачі зазначили, що не бажають користуватись правовою допомогою, оскільки позов вони визнають та бажають виселитись зі спірної квартири.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи наведене, повне визнання відповідачами позову, а також те, що рішення суду у справі не порушить права будь яких третіх осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України.

Враховуючи те, що позивача, як інваліда ІІ групи Законом звільнено від сплати судового збору, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню солідарно судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ст..ст. 29, 319, 321, 358, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст. ст.10,11,60,88,212-215ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві приватної власності ? частиною квартири під № 43, в будинку № 46, по вул. Константиновича в м. Вінниці, шляхом виселення з неї ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, фактичне місце проживання яких: АДРЕСА_2, на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: