АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/1360/13-ц 22-ц/774/2221/К/15
Справа № 177/1360/13-ц Головуючий у 1-ій інстанції
№ провадження 22/ц/774/2221/К/15 ОСОБА_1
Категорія 27 (IV) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.

при секретарі: Масловій К.В.

за участю: представника ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (далі ПАТ КБ ПриватБанк ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначили те, що 05 травня 2006 року між ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 1/284-МК за умовами якого остання отримала кредит на суму 25 000,00 дол.США під 16% річних, з кінцевим терміном погашення 05.05.2011 року. В забезпечення виконання кредитного договору, 05.05.2006р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку житловий будинок № 49 по вулиці Комсомольській у с. Валове, Криворізького району, Дніпропетровської області.

Оскільки боржником ОСОБА_6 зобов`язання належним чином не виконується, утворилась заборгованість за кредитним договором.

Уточнивши позовні вимоги, у липні 2013 року, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1/284-МК від 05.05.2006р. у розмірі 22 092,99 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Комсомольська, б.49 с. Валове Криворізького району Дніпропетровської області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ ПриватБанк з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину договору купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ ПриватБанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку зі зняттям з реєстраційного обліку залишено без розгляду.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року в задоволенні позову Банку відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року позовні вимогиОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки домоволодіння, що складається з: шл.блок. житлового будинку А-2, житловою площею 75,9 кв.м., загальною площею 309,5 кв.м., колодязь І; паркан -№1, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, село Валове, вулиця Комсомольська, будинок №49, яке належить ОСОБА_7 та розташоване на земельній ділянці, яка надана ОСОБА_7 в користування, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину договору купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ ПРИВАТБАНК всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайній ціні на цей вид майна.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, у встановленому законом порядку, задовольнити в повному обсязі вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» по кредитному договору №1/284-МК від 05 травня 2006 року станом на 17 квітня 2013 року в сумі 1 792,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 квітня 2013 року становить 14 320,39 гривень, у тому числі: 1 544,50 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що за курсом НБУ станом на 17 квітня 2013 року становить 12 340,56 гривень; 247,79 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, що за курсом НБУ станом на 17 квітня 2013 року становить 1 979,84 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 218,05 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року скасовано справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року змінено в частині мотивів відмови у задоволені позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року скасовано справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Так, суд не звернув уваги на те, що 29.09.2008 року та 03.12.2008 року боржник ОСОБА_6 здійснила часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що потягло за собою переривання строку позовної давності а отже саме і з 04.12.2008 року перебіг позовної давності починається заново, а спливає 04.12.2013р року, з урахуванням збільшеної сторонами позовної давності до 5 років. Позивач звернувся до суду 23.05.2013 року, тобто у межах строку позовної давності, з урахуванням її переривання, враховуючи зазначене висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобовязань за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору ( графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 травня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 1/284-МК про відкриття поновлювальної кредитної лінії на суму 25 000,00 доларів США під 16% річних з кінцевим терміном погашення 05 травня 2011 року (а.с. 12-13).

При цьому, згідно п. 3.3. цього Договору позичальник (ОСОБА_6Є.) зобовязалася щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами та нарахованими процентами, відповідно до Графіку погашення кредиту та відсотків (Додаток №1, який є невідємною частиною цього Договору). Останню сплату щомісячного платежу по погашенню позичкової заборгованості позичальник зобовязується здійснити не пізніше 25 квітня 2008 року (а.с. 14).

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця згідно Графіку погашення кредиту та відсотків, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Як вбачається із матеріалів справи, та сторонами не оспорюється, останній щомісячний платіж по процентам ОСОБА_6 було здійснено 24.10.2007 року, у звязку з чим виникла заборгованість по відсоткам на яку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» нараховано пеню у відповідності до п. 4.1. Кредитного договору.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, 03 грудня 2008 року було здійснено погашення заборгованості по пені, нарахованій за неналежне виконання умов кредитного договору в частині сплати процентів за користування кредитними коштами, у розмірі 48,64 грн. (том 1 а.с.8), що свідчить про визнання боржником свого обовязку з погашення заборгованості по процентам та, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перериває перебіг позовної давності.

Таким чином, перебіг позовної давності починається заново з 04.12.2008 року, а з урахуванням пункту 4.7. Кредитного договору, яким термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користуванням кредитом, винагороди, комісії, неустойки пені, штрафів встановлено тривалістю пять років (що не суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України), перебіг позовної давності спливає 04.12.2013 року.

Зважаючи на звернення позивача до суду з даним позовом у травні 2013 року, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності не ґрунтується на матеріалах справи, а клопотання відповідача ОСОБА_4 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню.

В звязку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобовязань за кредитним договором, станом на 17.04.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 2 765,08 доларів США, що за курсом НБУ 7.99 відповідно до службового розпорядження від 17.04.2013 року складає 22 092,99 грн., яка складається із: 1 544,50 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 220,58 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Отже, виходячи з вищевикладеного, у відповідності з умовами кредитного договору, Графіком погашення кредиту та відсотків і наданим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку, який не спростовано відповідачем та третьою особою, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню 1 544,50 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, що за курсом НБУ 7.99 відповідно до службового розпорядження від 17.04.2013 року складає 12 340,56 грн.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом, колегія суддів виходить із того, що підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Згідно п. 4.1. Кредитного договору при порушенні позичальником (ОСОБА_6Є.) будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2., 3.1., 3.2., 3.3. цього договору, строків повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3., 2.2.3., 2.3.1., 2.2.8., 3.3. цього договору, винагороди та комісії, що передбачено п.п. 3.5., 3.7., цього договору, позикодавець (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі 0, 2% від суми непогашеного платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, враховуючи звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у травні 2013 року, стягнення неустойки проводиться за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду ( з травня 2012 року по квітень 2013 року включно) та становить 270,31 доларів США (а.с.82-86).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що загальна сума заборгованості за Кредитним договором №1/284-МК від 05 травня 2006 року, яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 17 квітня 2013 року становить 1 814,81 доларів США., що в гривневому еквіваленті становить 14500,33 грн., у тому числі: 1 544,50 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом та 270,31 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

05 травня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за яким останній надав в іпотеку належне йому на праві власності домоволодіння, що складається з: шл. Блок. Житлового будинку А-2, житловою площею 75,9 кв.м., загальною площею 309, 5 кв.м., колодязь І, паркан - №1, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл.., Криворізький р-н, с.Валове, вул..Колмсомольська, буд. 49, та розташоване на земельній ділянці, яка надана ОСОБА_4 в користування, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 за кредитним договором (том 1 а.с.15-17).

Пунктом 5.7. договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Позивальником (ОСОБА_6Є.) умов кредитного договору.

Станом на 17 квітня 2013 ОСОБА_6 допустила заборгованість за кредитним договором та у добровільному порядку її не погашає.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» послався на наведені вище обставини та просив суд у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Так, укладаючи 05.05.2006 року договір іпотеки, сторони домовилися про набуття, зміну або припинення своїх прав та обовязків, закріпивши їх в договорі, який ними підписано (том 1 а.с.15-17).

Пунктом 21 Договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду.

При цьому, сторони погодились, що вартість предмета іпотеки становить 150 000,00 гривень, тоді як його вартість згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №10-555619 від 04.05.2006 року становить 167 767,00 грн. (п. 10 договору іпотеки).

Підписавши вказаний договір, відповідачка погодилася із його змістом, в тому числі й зі змістом пункту 21 щодо права Банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами, колегія суддів приходить до висновку про можливість захисту порушених прав позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив на адресу відповідача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_6 письмову вимогу про усунення порушення ( том 1 а.с. 10, 11), а тому колегія суддів відхиляє доводи їх представника у запереченнях на позовну заяву щодо неотримання цими особами вимоги про усунення порушень (том 1 а.с. 144).

Крім того, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Таким чином, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України (п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року).

Згідно з вимогами ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено єдину підставу відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки, кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитним договором є 05 травня 2011 року, а з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду у травні 2013 року, питання про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки не ставиться, а тому підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачені ст. 39 Закону України «Про іпотеку» відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання відповідача ОСОБА_4 (том 1 а.с. 88) на неспівмірність розміру заборгованості та вартості предмета іпотеки не є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такий висновок судів не ґрунтується на нормах відповідних законів. Наслідки того, що ціна предмету іпотеки перевищує розмір заборгованості, визначено у ст. 38 Закону.

Так, у ст. 38 Закону передбачено порядок розподілу коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, а саме, розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Відмовивши позивачеві в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд фактично припинив дію договору іпотеки, чим позбавив позивача на задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна.

Крім того, Верховний Суд України в Постанові від 04 листопада 2015 року № у справі за № 6-340цс15 щодо офіційного тлумачення положень статті 39 Закону України «Про іпотеку» роз'яснив, що Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобовязанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Вказана правова позиція Верховного Суду України, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права згідно п. 4 ч. 1 ст. 209 ЦПК України та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів приймає до уваги Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VІІ, однак, зважаючи на те, що цей закон стосується квартир площею не більше 140 кв. м і житлових будинків не більше 250 кв. м., а загальна площа предмету іпотеки за даним позовом становить 309,5 кв.м. (том 1 а.с. 18), приходить до висновку, що його дія не поширюється на правовідносини сторін.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, колегія суддів стягує з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 220 грн. 78 коп. (214,60 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції (том 1 а.с. 2) + 121,80 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції (том 1 а.с. 184) = 336,40 грн.х 65,63%/100%).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки домоволодіння, що складається з: шл.блок. житлового будинку А-2, житловою площею 75,9 кв.м., загальною площею 309,5 кв.м., колодязь І; паркан -№1, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, село Валове, вулиця Комсомольська, будинок №49, яке належить ОСОБА_4 та розташоване на земельній ділянці, яка надана ОСОБА_4 в користування, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину договору купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ ПРИВАТБАНК всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайній ціні на цей вид майна.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, у встановленому законом порядку, задовольнити в повному обсязі вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» по кредитному договору №1/284-МК від 05 травня 2006 року станом на 17 квітня 2013 року в сумі 1 814,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 квітня 2013 року становить 14500,33 гривень, у тому числі: 1 544,50 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом та 270,31 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 220,78 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: