Справа № 462/1766/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.

при секретарі Щур Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних,

встановив:

Позивач звернувся з позовом до суду, який змінював та уточнював /а.с.31,32/, та в якому просить стягнути з відповідача інфляційні у розмірі 30138,64 грн. та 3 % річних у розмірі 1382,21 грн. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.07.2014 року було стягнуто на його користь з ОСОБА_2 52776,50 грн. компенсації вартості 2/18 частин будинку АДРЕСА_2 з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах 8459,91 грн. судових витрат. Отже, відповідач повинна сплатити йому загальну суму 57006,46 грн. Однак, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07.07.2014 р. по справі так і не виконане відповідачем повному обсязі. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Суд ухвалив справу розглядати без участі позивача, який у судове засідання не з'явився, проте подав до суду письмову заяву, в якій позов підтримав, а справу просить розглядати без його участі /а.с.28/.

У судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечили, подали до суду письмові заперечення /а.с.46/, додатково пояснивши, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які виникли між сторонами в зв'язку з ухваленням Солом'янським районним судом м. Києва рішення від 07 липня 2014 року, оскільки між сторонами відсутні як договірні, так і деліктні зобов'язання.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року /а.с.5-10/ у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права власності та стягнення компенсації позовні вимоги були задоволені, судом було ухвалено:

припинити право власності ОСОБА_1 на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати право власності ОСОБА_3 на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1:

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50139 гривень 00 копійок компенсації вартості 1/9 частини квартири АДРЕСА_1:

припинити право власності ОСОБА_1 на 2/18 частини будинку АДРЕСА_2 та визнати право власності ОСОБА_3 на 2/18 частини будинку АДРЕСА_2;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 52776 гривень 50 копійок компенсації вартості 2/18 частин будинку АДРЕСА_2;

припинити право власності ОСОБА_1 на 2/18 частини будинку АДРЕСА_2 та визнати право власності ОСОБА_2 на 2/18 частини будинку АДРЕСА_2;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 52776 гривень 50 копійок компенсації вартості 2/18 частин будинку АДРЕСА_2;

стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8459 гривень 91 копійку судових витрат.

Вищевказане рішення суду не виконане, грошові кошти стягнуті з відповідача на користь позивача, як компенсація вартості за об'єкти нерухомості, останньому не сплачені.

Як убачається зі змісту позову, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні та 3 % річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу вищевказаної норми ЦК України слідує, що грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі відсутності між сторонами договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві за 2014 рік).

У судовому засіданні достовірно встановлено, що до ухвалення рішення суду між сторонами не існувало ніяких договірних зобов'язань, не виникло у відповідача і деліктних зобов'язань перед позивачкм.

За таких обставин, суд вважає, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які виникли між сторонами в зв'язку з ухваленням Солом'янським районним судом м. Києва рішення від 07 липня 2014 року.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю

Керуючись ст.ст. 10,11,60,62,88,174,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних - відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Оригінал рішення.

.