Справа № 199/7396/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2014 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

при секретарі Голубніченко В.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про виселення, відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про виселення, відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів, посилаючись на те, що вона є власником частини квартири АДРЕСА_1. Іншим співвласником зазначеної квартири є відповідач ОСОБА_7 Позивачка зареєстрована за вказаною адресою, однак тривалий час не може потрапити до квартири, оскільки відповідач ОСОБА_4 чинить їй в цьому перешкоди, а ОСОБА_7, без відома позивача, здав в оренду квартиру ОСОБА_4

Позивачка зі своєю родиною неодноразово намагалася потрапити до квартири, однак відповідач ОСОБА_4 не пускає її до житла.

Крім того відповідачі не сплачують за комунальні послуги в квартирі.

Таким чином відповідач ОСОБА_7 своїми діями спричиняє позивачці значну шкоду в тому числі і моральну. У зв'язку з чим позивачка вимушена була звернутися до суду та просить суд виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти для сплати за житлово-комунальні послуги; стягнути з ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. та покласти на відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягали.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він з січня 2014 року проживає в спірній квартирі з дозволу ОСОБА_7 та на його прохання. Всі комунальні платежі сплачуються за кошти ОСОБА_7

Представники відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_5, ОСОБА_6, у судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки нею не доведено вимоги щодо моральної шкоди. Крім того, їй належить незначна частина в спірній квартирі. ОСОБА_7 мав розпоряджатися квартирою, оскільки має значну долю у власності, а також право власності позивача не було зареєстровано.

Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.02.2012, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 12/36 частин квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_7. 4/36 частин вказаної квартири належить ОСОБА_1 на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014, що підтверджується матеріалами справи.

Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Судом також встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 без достатніх правових підстав та дозволу співвласника ОСОБА_1 проживає без реєстрації відповідач ОСОБА_4, який має реєстрацію за іншою адресою, що визнано сторонами та в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Проживання відповідача ОСОБА_4 в спірній квартирі перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю власністю, у зв'язку з чим вона звернулася до суду.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Зважуючи на норми Закону щодо права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 вселився та користується спірною квартирою без достатніх правових підстав, перешкоджає позивачу в користуванні її власністю, а відтак позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_3 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_7 моральної шкоди задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Суду не надано доказів які саме дії відповідача ОСОБА_7 призвели до моральних страждань, яка шкода завдана здоров'ю позивача і чим це підтверджується та з чого позивач виходить оцінюючи заподіяну моральну шкоду в розмірі саме 25 000 грн. Навпаки у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що погіршення її стану здоров'я зв'язано з її зверненням саме до ОСОБА_4 щодо доступу до квартири.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_4 коштів на сплату комунальних послуг. Позивач зазначила в судовому засіданні, що нею комунальні послуги не сплачуються, однак наявна заборгованість, а тому ОСОБА_4 повинен сплатити таку заборгованість на користь комунальних служб.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_1 не підтвердила факт наявності у неї цивільних прав стосовно стягнення заборгованості по комунальним платежам з ОСОБА_4 за користування спірною квартирою на користь комунальних служб. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи заборгованість по комунальним платежам відсутня.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_3. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_1, понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про виселення, відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, з квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 30 грудня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець