Справа № 755/1257/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарях Гноілек М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь основну суму боргу у розмірі 32700,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи тим, що відповідачем порушено умови договорів позики в частині своєчасного повернення грошових коштів, що є предметом позовних вимог. (а.с. 1-3)

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що 03 квітня 2014 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 12000,00 грн. Також, 06 жовтня 2014 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 20700,00 грн., що підтверджується борговою розпискою, яка написана відповідачем власноруч, де передбачено, що відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти до 27 травня 2011 року. Однак, у визначений за домовленістю між сторонами строк, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, кошти наміру повертати не має, борг до цього часу не повернуто, всі зусилля позивача вирішити питання в досудовому порядку виявились марними,тому позивач вимушений звернутись до суду з вимогою стягнути з відповідача борг за договорами позики на загальну суму 32700,00 грн., що є предметом позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що відповідач деякий час орендував у позивача житло. Однак, внаслідок впливу певних життєвих обставин змінилось матеріальне становище відповідача, у зв'язку з чим, відповідач не в змозі був сплачувати за орендоване житло та заборгував позивачу кошти за його оренду, тому 03 квітня 2014 року відповідач написав розписку на підтвердження наявних у нього боргових зобов"язань за укладеним договором оренди на суму 12000,00 грн. вказавши, що грошові кошти зобов'язувався повернути до 08 квітня 2014 року. Крім того, 06 жовтня 2014 року відповідач надав боргову розписку в сумі 20700,00 грн., на строк до 15 жовтня 2014 року. Відповідач визнає, що має зобов'язання перед позивачем та має намір повернути грошові кошти, однак зазначає що фактично не отримував цих коштів, а лише підтвердив наявне боргове зобов'язання. Крім того відповідач не погоджується з загальною сумою боргу за договорами позики, оскільки частина боргу вже була повернута позивачу, тому розмір боргу має бути зменшений на суму відшкодованої заборгованості.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 03 квітня 2014 року ОСОБА_2, в присутності гр. ОСОБА_4 надав ОСОБА_1 боргову розписку, якою зобов'язувався повернути грошові кошти в сумі 12000,00 грн., на строк до 08 квітня 2014 року, факт отримання грошових коштів підтверджується особистою розпискою, яка датована 03 квітня 2014 року, та в оригіналі зберігається у позивача. (а.с. 5)

06 жовтня 2014 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20700,00 грн., на строк до 15 жовтня 2014 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується письмовою розпискою, яка датована 06 жовтня 2014 року, та в оригіналі зберігається у позивача. (а.с. 4)

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1049 Цивільного кодексу України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов'язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договорами позики, грошові кошти позивачу не повернув, в порядку ст. 1051 Цивільного кодексу України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договорів позики.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 правомірно пред'явлені вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики в сумі 32700,00 грн.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 327,00 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджено залученим до справи оригіналом платіжного документа.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 530, 627, 628, 638, 1046, 1047, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу за договорами позики в розмірі 32700,00 грн., судові витрати по сплату судового збору в сумі 327,00 грн. а всього 33027 (тридцять три тисячі двадцять сім) грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я