Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/379/15-ц
Провадження № 2/391/221/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2015р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Червонописького В.С., при секретарі Степановій Л.Г., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2М,. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання договору позики недійсним, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 25 липня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. Договір позики було укладено у формі розписки, відповідно до договору позивачу передано кошти в сумі 785 000 грн., зазначає, що грошових коштів від позивача не отримував. Договір був фіктивним, а розписка написана під впливом морального тиску.

07.10.2015р. позивач надав до суду уточнення позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, зазначаючи, що договір був удаваним, а саме приховував інший правочин, який мав бути в цьому випадку договір поруки. На підтвердження того, що розписка написана ним під натиском позивача та кошти від ОСОБА_4 в сумі 780 000 грн. він не отримував, надав транскрибацію аудіо запису записаного на диктофон.

У судовому засіданні представник позивача, просив визнати договір позики недійсним з підстав його безгрошовості. Надаючи пояснення, зазначив, що між позивачем, та третьою особою ОСОБА_5 на той момент виникли взаємовідносини повязані з виконанням посередницьких послуг, а саме в липні 2013 р. директором на його фірмі був ОСОБА_6 Позивач фіктивно оформив на нього нежитлове приміщення, розташоване по вул. Пацаєва, 3, в м. Кіровограді. ОСОБА_6 виступив посередником між позивачем і Миколаївським підприємством «Креатив» з приводу поставки насіння. Вказана фірма мала розрахуватися з ОСОБА_4 через ОСОБА_6, проте виникла затримка в розрахунку. Позивач вимагав від ОСОБА_6 виконати розрахунок, але останній поставив умову, що не поверне зареєстровану на ньому нерухомість доки він не напише розписку. Сума у 785 000 грн. зазначена у розписці і є борг Миколаївської фірми перед позивачем. Зазначив, що вчинення правочину здійснювалось під впливом обману, що підтверджується здійсненим ним аудіо записом.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав надав суду заперечення на позовну заяву, зазначив, що обставини справи були обєктом судового дослідження та визнані судовим рішенням, яке набрало законної сили. Крім того надана позивачем розписка підтверджує як факт укладення договору позики так і факт передачі коштів. Позивач визнав частину боргу за розпискою у сумі 185000 грн. чим визнав боргове зобовязання перед відповідачем. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові документи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 1046 ЦК України договором позики є угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Договір позики належить до реальних договорів і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

В судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2013 року позивач написав та передав відповідачу розписку, за змістом якої зобов'язався повернути йому кошти в сумі 785000 грн. у строк до 31 грудня 2013 року.

Вказаним документом підтверджується наявність боргового зобовязання за договором позики укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З огляду на положення статей 1046, 1047 ЦК України, зміст документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, та доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Ухвалою суду від 21.07.2015р. в задоволені клопотання представника позивача відмовлено.

Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.03.2014р позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 25.07.2013 р. задоволено. Судом було встановлено, що покази свідків ОСОБА_6 ОСОБА_7 допитаних в судовому засіданні, спростовують події 25.07.2013р. викладені ОСОБА_3 і визнані рішенням Кіровського районного суду від 28.03.2014р. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 04.02.2015р. рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.03.2014р. залишено в силі, дата набрання законної сили 04.02.2015р.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містились в п.21 постанови від 6 листопада 2009 року № 6 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна.

Доводи представника позивача про написання розписки під впливом морального тиску з боку відповідача, не знайшли свого підтвердження.

Крім того, згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.03.2014 р. свідок ОСОБА_7 підпис якого міститься в розписці як свідка показав, що він приїхав до ОСОБА_3 в офіс 25.07.2013р., саме з метою виступити свідком передачі коштів від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Був свідком, коли ОСОБА_4 передав кошти в сумі 785 000 грн. ОСОБА_3, які в їх присутності були перераховані, сума озвучена в голос та складена розписка. Спілкування між присутніми було дружнім.

Представником позивача подавалось клопотання про призначення судово-лінгвістичної експертизи аудіо запису, після чого судом оголошувалась перерва за клопотанням представник відповідача. Останнім в наступному судовому засідання надано заперечення на клопотання про призначення судово-лінгвістичної експертизи та зазначено, що згідно п. 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень такого виду судових експертиз як судово-лінгвістична не існує, вказаний вид судової експертизи не атестовано та не зареєстровано методики проведення судової експертизи. В судовому засіданні представником позивача клопотання про призначення вказаної експертизи не було підтримано, проте надано суду транскрибацію аудіо запису, як речовий доказ, що містить аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.03.2014р. оцінка вказаного аудіо запису, як доказу визнана не належною та не допустимою. Ніяких інших доказів, зокрема показань свідків, яки б підтвердили застосування до позивача ОСОБА_3 психічного, психологічного насильства та погрози застосування фізичного насильства суду надано не було.

Згідно положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З огляду на правову природу спірних відносин, що склалися між сторонами, суд дійшов висновку, що відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування, а, отже, і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також не може прийняти до уваги доводи позивача ОСОБА_3М та його представника про безгрошовість написаної ним розписки.

Оскільки суду не надано достовірних доказів того, що під час укладення договору позики та написанні розписки до позивача ОСОБА_3 застосовувались насильство чи погроза його застосування, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

До матеріалів справи додано акт про здійснення правової допомоги ОСОБА_4 від 30.06.2015р. та розрахунки про вартість правової допомоги станом на 07.10.2015р. на загальну суму 5 672 грн.

Загальне правило розподілу витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Дане правило кореспондується з нормами ст. ст. 79, 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Загальна сума понесених відповідачем судових витрат, розрахунки яких містяться в матеріалах справи, а також відповідні розрахункові квитанції про витрати на явку представника відповідача до суду в судові засідання, що здійснювалась власним автотранспортом ОСОБА_9 за маршрутом м. Кіровоград смт Компаніївка м. Кіровоград, яку суд вважає підтвердженою та доведеною, у сумі складає 5672 грн., яких: 4872,00 грн. витрати на правову допомогу, 800,00 грн. витрати на явку представника до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 61, 85, 88, 213 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати по справі в сумі 5 672 (пять тисяч шістсот сімдесят дві) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Компаніївський районний суд Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07.12.2015 р.

Суддя В.С.Червонописький