Номер провадження: 22-ц/785/9720/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Комаровської Н.В.

з участю секретаря Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору дарування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 30 вересня 2015 року,

встановила:

В березні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до кооперативу «Лабродоріт», посилаючись на те, що 23 листопада 1993 року він уклав з кооперативом «Лабродоріт» договір купівлі-продажу нежитлової будівлі площею 1011 кв.м., розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Агрономічна,205, за яким він купив у кооперативу за 6 750 доларів США цю будівлю, однак кооператив ухилився від нотаріального посвідчення угоди. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 14 лютого 2005 року зазначений договір визнаний дійсним та за позивачем визнано право власності на нежитлову будівлю. Однак ухвалою Одеського апеляційного суду Одеської області від 8 липня 2009 року це рішення було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. При новому розгляді позов ОСОБА_2 був залишений без розгляду ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 24 листопада 2010 року . Тому позивач повторно звернувся до суду з позовом, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі площею 1011 кв.м. від 23 листопада 1993 року та визнати за ним право власності на цю будівлю.

При розгляді справи позивач уточнив позов, визначив відповідачами крім кооперативу «Лабродоріт» також ОСОБА_6, ОСОБА_4,ОСОБА_5 та посилався на те, що після визнання за ним права власності на нежитлову будівлю рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 14 лютого 2005 року, він 13 травня 2005 року видав довіреність ОСОБА_4, на підставі якої остання уклала від його імені договір купівлі-продажу від 22 травня 2005 року нежитлової будівлі з ОСОБА_5 В подальшому ОСОБА_5 за договором дарування від 14 серпня 2006 року подарував нежитлові приміщення ОСОБА_3 Позивач просив визнати недійсними договір купівлі-продажу від 22 травня 2005 року та договір дарування від 14 серпня 2006 року з підстав передбачених ст. 228 ЦК України (правочин, який порушує публічний порядок) та ст.232 ЦК України (зловмисної домовленості його представника ОСОБА_4 з ОСОБА_5, з яким вона знаходилася в фактичних шлюбних відносинах, та з ОСОБА_6, яка є її матерю).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 23 січня 2014 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до кооперативу «Лабродоріт»про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі площею 1011 кв.м. від 23 листопада 1993 року та визнання за ним права власності на цю будівлю закрито в звязку з ліквідацією кооперативу «Лабродоріт».

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 30 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4,ОСОБА_5 про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 22 травня 2005 року та договору дарування від 14 серпня 2006 року відмовлено в звязку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та доводи заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу від 23 листопада 1993 року кооператив «Лабродоріт» в особі голови ОСОБА_7 продав, а приватне підприємство «Лабродоріт» в особі ОСОБА_2 купило будівлю, розташовану за адресою: м.Одеса, вул.Агрономічна,205(а.с.13). Зазначеними підприємствами складений акт прийому-передачі зазначеної будівлі від 12 грудня 1993 року(а.с.17).

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 14 лютого 2005 року, яким зазначений договір визнаний дійсним та за ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлову будівлю, скасовано ухвалою Одеського апеляційного суду Одеської області від 8 липня 2009 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд(а.с.62-64). При новому розгляді позов ОСОБА_2 був залишений без розгляду ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 24 листопада 2010 року(а.с.68).

При повторному зверненні позивача з аналогічним позовом, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 23 січня 2014 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до кооперативу «Лабродоріт»про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі площею 1011 кв.м. від 23 листопада 1993 року та визнання за ним права власності на цю будівлю закрито в звязку з ліквідацією кооперативу «Лабродоріт»(а.с.142).

Таким чином, ОСОБА_2 не є власником зазначеної нежитлової будівлі, оскільки він не був стороною договору купівлі-продажу від 23 листопада 1993 року, а сторонами цього договору були дві юридичні особи. В судовому порядку право власності на цю нежитлову будівлю за ОСОБА_2 не визнано, оскільки його перший позов залишений без розгляду, а по другому позову провадження у справі закрито.

Суд першої інстанції не врахував цих обставин, та помилково застосував позовну давність до позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлової будівлі від 22 травня 2005 року та дарування від 14 серпня 2006 року.

Суд не врахував, що відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Передбачений ч.1 ст.257 ЦК України строк позовної давності застосовується судом в тому випадку, коли встановлено, що право позивача порушено, однак воно не підлягає захисту в звязку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що позивачем відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України не доведено, що його майнове право порушено внаслідок укладення договорів купівлі-продажу нежитлової будівлі від 22 травня 2005 року та дарування від 14 серпня 2006 року, оскільки він не є власником цієї нежитлової будівлі. Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з підстав безпідставності позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовані норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в позові з викладених мотивів.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 30 вересня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 травня 2005 року та договору дарування від 14 серпня 2006 року нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Агрономічна,205 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

ОСОБА_8

ОСОБА_9