Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4512/15 Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 30.12.2003 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не має.

22.07.2013 року шлюб за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було розірвано.

У період шлюбу він отримав від своєї матері - ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 20500 доларів США, які та у свою чергу отримала у спадок після смерті ОСОБА_6 у 2009 році.

Грошові кошти у сумі 20115,30 доларів СІЛА були внесені ним у сімейний бюджет і зберігалися на депозитному рахунку В ПАТ КБ «Приватбанк», відкритому на ім'я ОСОБА_3, зі строком дії з 16.03.2010 року по 16.03.2011 року та використовувалися їх з ОСОБА_3 сім'єю.

Щомісяця банк сплачував відсотки за користування грошовими коштами, які використовувалися на потреби їх з ОСОБА_7 сім'ї.

В ході розгляду у Ленінському районному суді м. Запоріжжя цивільної справи за його позовом до ОСОБА_3 пре визнання права особистої власності на вклад та стягнення грошових коштів, йому, ОСОБА_4 стало відомо, що 17.03.2011 року відповідачка таємно від нього отримала всю суму вкладу 20115,30 доларів СІЛА, і 25.09.2012 року відкрила депозитний рахунок №4623 у ПАТ КБ «Приватбанк» на який внесла 14000 доларів США. По закінченні строку дії договору вкладу 28.03.2013 року, вже після того, як у лютому 2013 року вони припинили шлюбні стосунки, ОСОБА_3 отримала суму вкладу та використала належні їх сім'ї кошти на власні потреби.

Позивач вважає, що 14000 доларів США, які зберігалися на депозитному рахунку №4623 у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_3 є їх спільним майном подружжя.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, здійснити поділ цього майна по ? частині кожному; визнати за ним право власності на грошові кошти у сумі 7000 доларів США, які зберігалися у Філії ПАТ КБ «Приватбанк» на особовому рахунку на ім'я ОСОБА_3 №4623 і стягнути з ОСОБА_3 на його користь 7000 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день ухвалення даного рішення становить 144 463,20 грн., а також с тягнути на його користь судові витрати на оплату судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року позов задоволено.

Здійснено поділ майна подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3, а саме 14000 доларів США, які зберігалися у Філії ПАТ КБ «ПриватБанк» на особливому рахунку на імя ОСОБА_3 № 4623, по ? частині кожному.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на грошові кошти у сумі 7000 доларів США, які зберігалися у Філії ПАТ КБ «ПриватБанк» на особливому рахунку на імя ОСОБА_3 № 4623.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 7000 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день ухвалення даного рішення становить 144 463,20 грн.

Стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 144,63 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, які знаходилися на рахунку відповідачки, є спільним майном подружжя, яке підлягає розподілу у рівних частках, відповідно о положень ст. ст. 70,71 СК.

При цьому суд вважав доведеним той факт, що грошові кошти були зняті відповідачкою ОСОБА_3 з рахунку без згоди чоловіка та привласнені нею у період, коли подружні відносини були припинені.

Такі висновки суду не узгоджуються з матеріалами справи.

Так, за ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності зі ст. 68 СК розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Виходячи з зазначених положень закону, встановлена презумпція, за якою майно набуте та витрачене (використане) в період шлюбу є таким, що перебувало у спільній власності та використовувалося за взаємною згодою.

Зазначаючи про те, що шлюбні відносини були припинені на час зняття грошових коштів з рахунку, позивач послався на рішення суду про розірвання шлюбу, у якому нібито було зазначено, що сторони припинили спільне проживання з 25 лютого 2013 року.

Натомість у зазначеному рішенні суд лише виходив з того, що позивач пояснив про дату припинення шлюбних відносин і цей факт окремо не встановлювався.

В справі містяться суперечливі зазначення позивача про час припинення шлюбних відносин. Так, в позовній заяві позивач зазначає, що шлюбні відносини припинені у січні-лютому 2013 року, у заяві про забезпечення позову (т.1а.с.10) дата припинення шлюбних відносин зазначена 25 лютого 2013 року, , а у позові про розподіл майна подружжя (т.1.а.с.2) 21 січня 2013 року.

Натомість в будь-якому випадку на час зняття грошових коштів у березні 2013 року сторони перебували у шлюбі.

Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, за змістом ст. 71 СК України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Таким чином, за змістом ст. ст. 63, 65 СК України, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість лише враховується при поділі.

Висновок суду першої інстанції про поділ грошового вкладу не відповідає вимогам ст. ст. 63, 65, 71 СК України.

Під час вирішення спору суд першої інстанції не взяв до уваги, що право власності можна визнати на майно, яке існує в натурі на час розгляду справи, а депозитний вклад, який є спільним сумісним майном подружжя, та який використано одним із них проти волі іншого, може лише враховуватись при поділі майна подружжя за умови доведення, що таке майно було використане проти волі співвласника.

Позивач заявляв суперечливі вимоги посилаючись як на те, що вклад належить особисто йому, так і на те, що він є спільною власністю.

Проте жодних доказів на підтвердження того, що грошові кошти були зняті та витрачені поза його волею позивач не надав.

Суд першої інстанції ґрунтуючи рішення тим, що грошові кошти зняті та витрачені без згоди чоловіка в період припинення шлюбних відносин, не врахував наступні положення закону.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Між сторонами не було встановлено режиму окремого проживання, передбаченого ст. 119 СК України, а тому щодо спірного майна не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбачені ст. 120 СК України.

Тож доказів того, що грошові кошти були витрачені особисто відповідачкою на власні потреби у період окремого проживання позивачем не надано.

Натомість за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

За ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що відповідачем був сплачений судовий збір у розмірі 722,32 гр., за положеннями зазначеної вище ст. 88 ЦПК він підлягає стягненню з позивача на її користь.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір - 722,32 гр.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: