У х в а л а

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу, посилаючись на те, що в листопаді 2012 року він домовився з відповідачем про купівлю-продаж житлового будинку з земельною ділянкою АДРЕСА_1, за 15 тис. доларів США з передачею грошей протягом двох років.

У листопаді 2012 року в рахунок майбутніх платежів позивач передав відповідачу 5 тис. доларів США, про що було складено розписку.

У березні 2013 року та 25 квітня 2013 року ним було передано 1 тис. доларів США та 3 тис. грн, про що на звороті розписки від 2012 року було зроблено запис його дружиною.

У жовтні 2014 року з'ясувалось, що відповідач не оформила на себе правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Крім того, за домовленою ціною продавати будинок вона передумала.

Зазначені факти позивача не влаштували, тому договір купівлі-продажу укладено не було. Повернути грошові кошти, які їй вже було сплачено, відповідач відмовилась.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача сплачені ним кошти в розмірі 141 900 грн та судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 105 206 грн 42 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6 - 176 цс 12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано дійшов висновку про те, що оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти його в майбутньому, тому вказана сума є авансом і підлягає поверненню.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

В.М. Коротун