АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи:668/5958/15-ц Головуючий в 1 інстанції: Зубов О.С.
Номер провадження 22ц/791/1939/15 Доповідач Іванова І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Іванової І.П.

суддів: Базіль Л.В.., ОСОБА_1,

при секретарі Яковенку В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 04 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання такими, що втратили право користування квартирою та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що йому на підставі договору дарування належить квартира №3 розташована за адресою: м.Херсон пр-кт Сенявіна,166 корп.3, в якій без його згоди зареєстровані та проживають відповідачі.

Також зазначив, що колишній власник квартири ОСОБА_2, який є батьком відповідачів, після укладання договору дарування не висилився з вищевказаної квартири, залишився в ній зареєстрованим та проживає в ній разом з відповідачами, чим перешкоджає йому вільно користуватися та розпоряджатися власним майном, в звязку з чим позивач просив визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 такими що втратили право користування квартирою №3 будинку №166 корпусу №3 по пр-кту Сенявіна, у м.Херсоні та виселити відповідачів з вказаної квартири.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 04 червня 2015 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою №3, що розташована в корпусі 3 будинку №166 по пр-ту Сенявіна в м.Херсоні.

Висилено відповідачів з вказаної квартири, та стягнуто з них на користь позивача 48,72 грн та 194,88 грн на користь держави в рахунок погашення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено:позивачу ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 06 листопада 2001 року належить квартира №3, яка розташована за адресою: м.Херсон пр-кт Сенявіна,166 , корпус 3. ОСОБА_2 є попередній власник спірної квартири, без згоди позивача він у 2003 році зареєстрував у квартирі своїх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8. ОСОБА_2 добровільно знявся з реєстрації. Відповідачі перешкоджають позивачу користуватися квартирою.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником спірної квартири, відповідачі, які не є його членами сімї, перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися квартирою. Він має право на усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів.

Такого висновку суд дійшов обґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_7 набув право власності на квартиру 06 листопада 2001 року на підставі договору дарування. Відповідачі ніколи не були його членами сімї, зареєструвались у квартири за відсутністю його згоди, як власника квартири. На цей час ОСОБА_2 виписався з зазначеної квартири та зареєструвався у гуртожитку, як сам пояснив.

Згідно ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження житлом.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право

розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Проживання в квартирі відповідачів позбавляє позивача, як власника, розпорядитись своєю власністю на власний розсуд.

Пунктом 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5 розяснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Довід апелянта, що адвокат ОСОБА_9 не мала права підписувати позовну заяву ОСОБА_7 є безпідставним.

Як вбачається з матеріалів справи, 5 грудня 2014р. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 уклали угоду про надання юридичної допомоги (а.с.13) Згідно п.1 вказаної угоди адвокату надано право підпису від імені клієнта у порядку ст.ст.40-44 ЦПК України. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності, передбачено у ч.1,ч.2 ст.44 ЦПК України. Угодою обмеження не застережені, тому в даному випадку адвокат міг підписувати позовну заяву.

Суд першої інстанції в даному випадку правильно не застував строк позовної давності, оскільки правопорушення є такими, що тривають у часі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга у відповідності до ст..308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись п.1ч.1ст.307, ст.308,п.1ч.1ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді :