АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8001/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач: Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Ратнікової В.М., Шиманського В.Й.

при секретарі - Попандопало Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 шкоду, завдану в результаті ДТП у розмірі 142 993,63 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалася на те, що 02.02.2014 року сталася ДТП, в результаті якої її автомобіль зазнав механічних пошкоджень у розмірі 145 592,23 грн., які мають бути стягнуті з відповідача, оскільки він визнав свою вину, про що склав відповідну розписку.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Крім того, між сторонами виникло зобов'язання, яке підтверджується письмовою розпискою (письмовим документом), однак відповідач не виконав своїх зобов'язань, а тому вона вимушена була звернутись за захистом своїх прав до суду.

Вказує на те, що обов'язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає незалежно від наявності вини (ст. 1166, 11187 ЦК), а у зобов'язаннях відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Зазначила, що у розписці від 02.02.2014 року ОСОБА_2 визнав свою вину у завданні шкоди та зобов'язувався її відшкодувати.

В судове засідання сторони не з»явилися, про день і час розгляду справи неодноразово повідомлялися у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. на праві власності належить транспортний засіб «FREIGHTLINER» д.н. НОМЕР_1, який був переданий в оренду ТОВ «Еко-Лідер» строком на 1 рік за договором оренди від 21.10.2013 p.

02.02.2014 року на 392 км траси Мелітополь-Каховка громадянин ОСОБА_2, рухаючись на автомобілі «Лексус» д.н. НОМЕР_2, здійснив зіткнення з автомобілем«FREIGHTLINER» д.н. НОМЕР_1, який зазнав механічних пошкоджень.

Разом з тим, відповідно до інформації Управління ДАІ УМВС України у Херсонській області за № 6113-1962 від 03.03.2015 р. будь-яких дорожньо-транспортних пригод за участю водія ОСОБА_2 з початку 2014 р. зареєстровано не було.

Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів вини відповідача у завданні їй шкоди.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до розписки від 02.02.2014 року, ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3, виданий 23.07.2012 року Голосіївським РВ ГУ МВС України в м. Києві), який проживає за адресою АДРЕСА_1, вказав, що у зв'язку з ДТП, яке сталося 2.02.2014 року о 14.40 год. на шляху Мелітополь-Каховка 392 км з участю його автомобіля Lexus д.н. НОМЕР_2 зобовязується повністю возмістити власнику автомобіля «Фредлайнер» д.н. НОМЕР_1 суму збитку, нанесену його автомобілем згідно акту експертної оцінки. Надає завдаток на ремонт 200 доларів США та одну тисячу гривень. Визнає себе винним у ДТП. Дата і підпис.

Надаючи оцінку розписці, суд першої інстанції вказав, що це не є доказом вини відповідача у настанні ДТП, оскільки ОСОБА_2 до суду не з'явився і не підтвердив або не спростував обставини, викладені у ній, а у відсутність відповідача суд позбавлений можливості прийти до висновку, що дана розписка видана саме ОСОБА_2

Колегія суддів,досліджуючи матеріали справи приходить до висновку про наявність вини ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Отже, вина відповідача є доведеною, оскільки у розписці він сам її визнав. Та обставина, що відповідач не з'являється в судове засідання і не може підтвердити чи спростувати такі обставини не може бути покладено в основу рішення. Крім того, суд ухвалював заочне рішення, а тому міг вирішити питання про задоволення позову, оскільки в такому разі, відповідач міг подати заяву про його перегляд і в разі встановлення певних обставин , суд мав право скасувати своє рішення.

Відповідно до п.2.10 Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний залишитися на місці пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції.

В силу положень п.2.11 Правил дорожнього руху України якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого поста Державтоінспекції або в орган чи підрозділ міліції для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши схему пригоди та поставивши підписи під нею.

Виходячи із даних положень ПДР суд вказав, що вони не були дотримані водіями при настанні дорожньо-транспортної пригоди, а тому встановити фактичні обставини справи, на які посилається позивач, а саме: пошкодження транспортного засобу ««FREIGHTLINER» в результаті ДТП, що сталась 02.02.2014 p., встановити її учасників та вину відповідача у її настанні є неможливим.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що це не є обов'язковим для розгляду даної справи.

Дійсно, положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальній справі або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини.

Проте, вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати не винною у ДПТ особу, відносно якої не порушувалось кримінальної справи і не складався протокол про адміністративне правопорушення. У цьому випадку вину такої особи може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України (ст.57)

З урахуванням того, що ОСОБА_2 свою вину визнав та зобов'язався відшкодувати завдану ним шкоду та надав грошові кошти в якості задатку, судова колегія приходить до висновку, що розпискою встановлено та підтверджено вину відповідача.

Судова колегія погоджується з висновком суду про те, що покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є доказами по справі, оскільки їх покази є показами з чужих слів, які можуть бути доказами лише в порядку кримінального провадження (ст. 97 КПК України).

Відповідально до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Отже, якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає висновок спеціаліста, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Так, 12.02.2014 року експертом ОСОБА_6, який має кваліфікацію судового експерта, було здійснено дослідження автомобіля Freightliner, державний номер НОМЕР_1 по встановленню розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу.

28.02.2014 року за результатами дослідження експертом було складено Висновок №110, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди, завданої власнику сідельного тягача Freightliner, державний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, з урахування вартості транспортного засобу складає 145 592,23 грн.(а.с. 7-23)

Отже, з урахуванням вже сплачених відповідачем по розписці коштів, залишок боргу складає (145 592,23 - 2 598,6 ) = 142 993,63 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП є встановленою, а розмір матеріальної шкоди, завданої в результаті пошкодження її автомобіля, є доведеною.

Твердження апелянта про порушення суддею таємниці нарадчої кімнати є безпідставними та недоведеними обставинами.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. У відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання заяви майнового характеру становить 1 % відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1429,93 грн.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення ,наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 142 993 грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1429 грн. 93 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: