Провадження №2/200/2672/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Шевцової Т.В.

при секретарі Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АктаБанк» про повернення вкладу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просила суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "АктаБанк" на її користь грошові кошти за договором банківського вкладу в сумі 180 000 грн. та відсотки за користування вкладом у розмірі 18% річних за весь час користування вкладом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 06.08.2014 року нею укладено з ПАТ «АктаБанк» договір банківського вкладу на один місяць до 06.09.2014 року включно, за умовами якого передала в оплатне користування банку 180 000 грн., під 18% річних. 05.08.2014 року вона уклала з банком договір банківського рахунку №в21-033/Т/630399. 14.01.2015 року вона звернулась до відділення банку із заявою про отримання суми вкладу та процентів по ньому, а 20.01.2015 року звернулась повторно, у звязку з неповерненням вкладу. Листом відповідача від 29.01.2015 року їй було відмовлено у поверненні вкладу та відсотків по ньому, що обґрунтовано перерахуванням клієнтами банку грошових коштів на інші рахунки, що свідчить про приготування до заволодіння державними коштами.

В судове засідання позивачем надано заяву про розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

В судове засідання представник відповідача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. До суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву, відповідно яких відповідач позовних вимог не визнає у повному обсязі та просить закрити провадження у справі. Посилається на те, що 16.09.2014 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «АктаБанк», призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб строком до 17.12.2014 року, 15.01.2015 року була відкликана банківська ліцензія. тому на підставі норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги позивача не можуть бути задоволенні. Окрім цього, відповідачем встановлено, що на рахунок позивача іншим клієнтом банку було перераховано значну суму коштів, у звязку з чим сума вкладу перевищує 200 000 грн., що свідчить про намагання іншого клієнта банка в такий спосіб заволодіти коштами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. За даним фактом ведеться досудове розслідування кримінального провадження №0000067 від 03.02.2015 року за ч.3 ст.190 КК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 06.08.2014 року між сторонами укладено договір банківського вкладу №В-21-17018/Т/630399, на умовах якого позивач зобовязалась передати на строк до 06.09.2014 року включно відповідачу 180 000 грн., а відповідач зобовязався сплатити їй 18% річних за кожен день користування, до повного повернення банком вкладнику суми вкладу, відповідно до п.7.2, п.2.2, п.2.3 договору. Згідно п.3.5 договору сума вкладу є незмінною. Згідно п.1.1 для внесення суми вкладу банк відкриває вкладнику (депозитний) рахунок №0399.

Факт внесення коштів на депозитний рахунок №0399 підтверджується копією меморіального ордеру №155799 від 06.08.2014 року.

05.08.2014 року між сторонами окремо укладено договір банківського рахунку №В21-033/Т/630399 про відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи №0399.

14.01.2015 року відповідачем отримано лист ОСОБА_1 про повернення банківського вкладу в розмірі 180 000 грн. та сплати відсотків за його користування.

16.09.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення №90 про виведення ПАТ «АктаБанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 3 місяці.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.12.2014 року №144 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації до 17.01.2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.01.2015 року №6 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «АктаБанк» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання з 16.01.2015 року.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 №4179, 05.08.2014 року ним було перераховано на рахунок позивача №0399 в ПАТ «АктаБанк» 180 000,01 грн.

21.01.2015 року відповідач звернувся до прокуратури м.Дніпропетровська з заявою про вчинення злочину, який полягає в тому, що протягом липня-серпня 2014 року клієнти банку, які мали на депозитних рахунках в ПАТ «АктаБанк» грошові кошти у сумі, що перевищує гарантовану суму відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та деякі юридичні особи і фізичні особи підприємці розмістили належні їм грошові кошти в ПАТ «АктаБанк» від імені інших фізичних осіб на депозитних та поточних рахунках в сумах близько 200 000 грн. Тобто, шляхом розміщення грошових коштів від імені інших осіб, були штучно створені умови для незаконного отримання відшкодування за рахунок позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У подальшому нові вкладники, які уклали договори банківського вкладу або розмістили грошові кошти на своїх поточних рахунках звернулись з заявами про відшкодування своїх вкладів за рахунок позики Фонду.

Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб з метою забезпечення збереження активів банку, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Тобто, уповноважена особа перевіряє договори банку, а не договори, укладені клієнтом з іншими особами. Окрім того, наявність звернення до органів прокуратури не є підставою робити висновки про удаваність, нікчемність правочину, вчинення злочину, тощо.

Разом з цим, відповідач, заперечуючи проти задоволення позову та вказуючи на можливе шахрайство, не надавав позивачу жодної відповіді на її законні вимоги, а суду не представив виписки по рахунку позивача, що підтверджувала б зарахування вказаних коштів на її рахунок, окрім внесеної нею власноруч суми в 180 000 грн., відповідно до меморіального ордеру №155799 від 06.08.2014 року.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частинами 1 та 2 ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01 листопада 1996 року, вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права не можуть бути обмежені.

Змістом права власності є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відмовляючись видати грошові кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У порушення цих норм Позивач позбавлений права користуватися своїм майном, у даному випадку майном є грошові кошти, які Відповідач до цього моменту так і не повернув.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Оскільки, Банком взяті на себе договірні зобов'язання за укладеними з позивачем договорами не виконані, а тому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти за договором банківського вкладу та нараховані відповідно до їх умов відсотки за період з 06.08.2014 року по 16.09.2014 року.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що у зв'язку з запровадженням з 16.09.2014 тимчасової адміністрації та призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АктаБанк», у зв'язку із чим, на переконання відповідача, вимоги щодо повернення коштів позивачу будуть задовольнятися відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, у відповідності до частини шостої ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

При цьому, строк дії договору банківського вкладу сплив 06.09.2014 року, отже 08.09.2014 року для відповідача настав строк виконання зобовязання, тобто до впровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АктаБанк».

Розраховуючи суму процентів за користування вкладом, суд виходить з умов договору, відповідно якого проценти нараховуються щоденно, виходячи з фактичної кількості днів у році, без врахування першого та останнього дня вкладу, тому належить стягнути 180 000 * 0,18*40днів/365=3550,69 грн.

Що стосується доводів відповідача відносно неможливості розгляду цього спору в цивільному судочинстві слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Судом не встановлено, що між сторонами виник спір саме з приводу не включення до реєстру вкладників, оскільки відповідних заяв про включення до реєстру вкладників, так само як і відмови банку у включенні їх до реєстру, суду позивачем не надано. Крім того, спір з приводу включення до реєстру вкладників може виникнути лише із Фондом гарантування та підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, що розяснено пунктом 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», відповідно до якого спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Причиною неповернення вкладу є припинення виплат банком всім вкладникам через запровадження з 17.09.2014р. тимчасової адміністрації, тобто, після настання строку виконання зобовязання з повернення вкладу.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АктаБанк» про повернення вкладу задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АктаБанк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором В-21-17018/Т/630399 від 06.08.2014 року в розмірі 180 000 грн., відсотки за користування депозитним вкладом в розмірі 3 550,69 грн., а всього 183 550,69 грн.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова