ун. № 759/315/15-ц
пр. № 2/759/1945/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П»ятничук І.В.,

при секретарі - Ковтун Р.Г., Колодій Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до до Державного підприємства "Український державний центр радіочастот",

треті особи: Генеральний директор Державного підприємства "Український державний центр радіочастот", Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»,

про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення винагороди за беперервний стаж, за підсумками роботи за 2014 р., стягнення вихідної допомоги, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Керуючись ст. ст. 209, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» В.М.Резніченка від 04.12.2014р. №333/П «Про звільнення».

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві «Український державний центр радіочастот» на посаді інженера 1-ї категорії сектору інформаційного забезпечення радіочастотних присвоєнь відділу морської, аматорської радіослужб та абонентських РЕЗ управління радіочастотних присвоєнь.

Стягнути з Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» на користь ОСОБА_1 43980 грн. 08 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 6611 грн. 09 коп. винагороди за безперервний стаж роботи, 3104 грн. 36 коп. винагороди за підсумками роботи за 2014 р., та 2000 грн. у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а всього 55695 ( п»ятдесят п»ять тисяч шістсот дев»яностно п»ять ) грн.. 53 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць вимушеного прогулу в розмірі 7050 грн. 24 коп. підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» на користь держави судовий збір в розмірі 557 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення.

Суддя :

ун. № 759/315/15-ц

пр. № 2/759/1945/15

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П»ятничук І.В.,

при секретарі - Ковтун Р.Г., Колодій Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до до Державного підприємства "Український державний центр радіочастот",

треті особи: Генеральний директор Державного підприємства "Український державний центр радіочастот", Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»,

про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення винагороди за беперервний стаж, за підсумками роботи за 2014 р., стягнення вихідної допомоги, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства "Український державний центр радіочастот", та з урахуванням збільшених позовних вимог просив постановити рішення, яким поновити його - ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві «Український державний центр радіочастот» на посаді інженера 1-ї категорії сектору інформаційного забезпечення радіочастотних присвоєнь відділу морської, аматорської радіослужб та абонентських РЕЗ управління радіочастотних присвоєнь, визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» В.М.Резніченка від 04.12.2014р. №333/П «Про звільнення», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51221 грн. 25 коп., винагороду за безперервний стаж роботи в розмірі 7139 грн. 20 коп., винагороду за підсумками роботи за 2014 р. в розмірі 4462 грн., винагороду за підсумками роботи за 4 квартал 2014 р. в розмірі 2976 грн. 67 коп., вихідну допомогу в розмірі 15189 грн. 90 коп., та моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що з 1983 р. по 2006 р. він проходив військову службу на різних офіцерських посадах у збройних силах СРСР та з 1991 р. України. В серпні 2006 р. був звільнений з лав ЗСУ з присвоєнням звання Ветеран військової служби. З 01 грудня 2006 р. влаштувався на роботу до Державного підприємства "Український державний центр радіочастот", на посаду інженера 1 категорії. 24 вересня 2014 р. в зв»язку з змінами організаційної структури підприємства адміністрацією надано попередження про наступне звільнення, без запропонування переведення чи іншої посади за фахом. 04.12.2014 р. Наказом генерального директора Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» від 04 грудня 2014 року позивача звільнено з посади інженера 1-ї категорії сектору інформаційного забезпечення радіочастотних присвоєнь відділу морської, аматорської радіослужб та абонентських РЕЗ управління радіочастотних присвоєнь на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату. Як вказує позивач, ні відовідачем, ні профспілковою організацією якою надавалась згода на звільнення не було враховано п.15 ст.6 ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» відповідно до якого він має право на переважне залишення на роботі, яке також передбачене ч.1,2 ст.42 КЗпП України враховуючи наведене та не погодившись із звільненням, позивач 29 грудня 2014 р. звернувся до суду з відповідним позовом, за яким з урахуванням наступних уточнень та доповнень, просив визнати незаконним наказ роботодавця про звільнення з роботи, поновити на роботі в попередній посаді, та стягнути з ДП УДЦР на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51221 грн. 25 коп., винагороду за безперервний стаж роботи в розмірі 7139 грн. 20 коп., винагороду за підсумками роботи за 2014 р. в розмірі 4462 грн., винагороду за підсумками роботи за 4 квартал 2014 р. в розмірі 2976 грн. 67 коп., вихідну допомогу в розмірі 15189 грн. 90 коп., та моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи залучено Первинну профспілкову організацію Державного підприємства «Український державний центр радіочастот».

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, вказував суду на те, що крім того що є ветераном ЗСУ, має сертифікати про винаходи, грамоту про досягнення в роботі, вказане місце роботи є першим з часу звільнення його з лав ЗСУ, крім того вказував, що його батьки є мешканцями м.Луганськ і на даний час потребують його матеріальної допомоги, яку він з вини відповідача який без врахування всіх обставин звільнив його в такий скрутний час з роботи не запропонувавши іншої посади, немає змогу надавати. Враховуючи наведене наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог.

Представник позивача в судовму засідані підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві та уточненнях до неї, в подальшому в судові засідання не з»явився, враховуючи думку позивача та інших учасників судового розгляду суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності.

Представники відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували, просили в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити вказуючи на обставини викладені в запереченнях (а.с. 37-39), вказували що позивача звільнено з роботи без порушень чинного законодавства, оскільки на момент надання згоди на звільнення профспілковим комітетом в особовій справі позивача доказів про те, що він має переважне право на залишення на роботі не було, крім того вказували що показники роботи позивача не були кращими, а тому не було підстав для залишення його на роботі перед іншими працівниками.

Представник третьої особи голова Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», ОСОБА_3 підстав для задоволення позову не вбачала і пояснила, що Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» погодила звільнення позивача з роботи, оскільки останній не мав переважного права залишення на роботі, дійсно на засіданні він говорив про те, що він є ветераном ЗСУ, однак відповідних документів не надав, про оголошення перерви для надання відповідних документів не клопотав, тому було прийняте саме дане рішення.

Вислухавши сторони, пояснення свідка ОСОБА_4, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії трудової книжки з 05.08.1983 р. по 10.08.2006 р. позивач проходив службу в Зборйних Силах на посадах рядового та офіцерського складу.

З 01.12.2006 р. прийнятий на посаду інженера 1 категорії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот».

Як вбачається з диплома кандидата наук, позивачу присуджено науковий ступінь кандидата технічних наук рішенням спеціалізованої вченої Ради Київського військового інституту управління зв»язку від 14 березня 1995 р. протокол №27.

Відповідно до попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 повідомлено про наступне вивільнення його із займаної посади 24.11.2014 р. згідно п.1 чт.40 КЗпП України.

Відповідно до наказу генерального директора Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» В.М.Резніченка від 04.12.2014р. №333/П «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з роботи з 04.12.2014 р. у зв"язку із скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП.

Відповідно до п.п. 2.5.,2.7.,2.8. Правил внутрішнього трудового розпорядку, які є невід'ємною складовою Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП УДЦР на 2014-2015р.р., дія трудового договору може бути припинена тільки з підстав, передбачених законодавством України, припинення трудового договору за ініціативою Підприємства може мати місце з підстав, передбачених законодавством, розірвання трудового договору з працівником здійснюється відповідно до КЗпП України.

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Генеральний директор Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» своїм наказом від 17.09.2014р. № 417 затвердив нову організаційну структуру підприємства. Метою цих змін, як це наведено в наказі, були оптимізація структури управління, підвищення ефективності роботи та створення умов для вчасного і якісного виконання статутних завдань підприємства.

Порівнюючи попередню та нову структуру підприємства, суд приходить до висновку, що форма підприємства, його підпорядкованість, напрями діяльності, функції, тощо зміні не піддавалась. Зміни в основному торкнулись організації управління підприємством, та деяких його підрозділів.

Тому, підстав вважати, що в даному випадку мало місце реорганізація підприємства, не має.

В подальшому генеральний директор наказом № 418 від 17.09.2014р. визначив заходи щодо впровадження структури підприємства, в тому числі і щодо проведення змін в організації виробництва і праці та скорочення штату підприємства.

На виконання останнього наказу були розроблені зміни до штатного розпису працівників ДП УДЦР, що були затверджені генеральним директором наказом від 09.10.2014р. №475.

З огляду на наказ № 516 від 24.10.2014 р. з 25.11.2014 р. скороченню підлягала серед інших і посада інженера 1-ї категорії сектору інформаційного забезпечення радіочастотних присвоєнь відділу морської, аматорської радіослужб та абонентських РЕЗ управління радіочастотних присвоєнь.

24.10.2014 р. згідно звернення до Голови Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», ОСОБА_3 з проханням надати згоду на вивільнення 24.11.2014 р. за скороченням штату працівників серед яких вказано і ОСОБА_1

Згідно повідомлення Голови Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», ОСОБА_3 від 14.11.2014 р. надано згоду на розірвання трудового договору згідно п.1 чт.40 КЗпП України серед інших і відносно ОСОБА_1

Відповідно до витягу із протоколу від 14.11.2014 р. №11 засідання Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», вбачається що прийнято рішення щодо надання згоди про розірвання трудового договору з 24.11.2014 р. за скороченням штату ОСОБА_1 однак з даного протоколу жодним чиом не вбачається, що ОСОБА_1 будучи присутнім на даному засіданні вказував на те, що є ветераном ЗСУ та має переважне право на залишення на роботі, однак як встановлено в судовму засіданні ОСОБА_1 на засіданні профспілкової організації про це наголошував, але як вказувала голова профспілкової організації оскільки документів які підтвердили дані обставини не надав про оголошення перерви для надання документі не просив, тому і було прийняте відповідне рішення.

Дійсно як вбачається з оглянутої судом особової справи ОСОБА_1 з документів які там містяться вбачається, що Державне підприємство «Український державний центр радіочастот», є першим місцем роботи позивача після звільнення з лав ЗСУ, однак посвідчення ветерана ЗСУ надано позивачем лише 21.11.2014 р.

Відповідно до інформації щодо атестації працівників управління радіочастотних присвоєнь ОСОБА_1 на час проведення атестації відповідає займаній посаді за умови виконання рекомендацій атестаційної комісії з повторною атестацією через рік.

Згідно до довідки на інженера 1-ї категорії сектору інформаційного забезпечення радіочастотних присвоєнь відділу морської, аматорської радіослужб та абонентських РЕЗ управління радіочастотних присвоєнь ОСОБА_1 вбачається, що останній працював УДЦР з грудня 2006 р. в квітні 2011 р. призначений на посаду інженера 1-ї категорії сектору інформаційного забезпечення радіочастотних присвоєнь відділу морської, аматорської радіослужб та абонентських РЕЗ управління радіочастотних присвоєнь за час роботи зарекомендував себе як кваліфікований спеціаліст. В 2010 р. оголошено подяку, вказано що ОСОБА_1 має задовільні теоретичні знання та практичні навички з виконання своїх функціональних обов»язків, але в період роботи мав неодноразові зауваження з боку керівництва через особисту недбалість систематично допускався помилок в ході оформлення документів, як наслідок отримував зменшений розмір премії. Після введення в дію нової організаційної структури ДП УДЦР штатний розпис МА був скорочений на 2 працівника. Новий штатний розпис ВМА, а саме СІЗ РЧП через скорочення передбачав перерозподіл завдань між працівниками відділу, як наслідок посадові обов2язки та завдання які вионувались ОСОБА_1 які виконувались на даній посаді були об»єднані з завданнями іншої посади СІЗ РЧП. При призначенні працівників відділу на посади згідно нового штатного розпису із зміненими посадовими обов»язками враховувались вимоги щодо переважного права на залишенні на роботі, продуктивність та якість виконуваних завдань. За підсумками в секторі персонального радіозв»язку за новим штатним розписом ( штатна чисельність скоротилась з 5 до 3 чоловік), було запропоновано посаду інженера 1 категорії СІЗ РЧП ВМА - інженеру 2 категорії СІЗ ВМА ОСОБА_5 який має безперервний стаж роботи в УДЦР, ініціативний, відповідально відноситься до виконуваних робіт.

З вказаної довідки вбачається що посадп інженера 1 категорії яку займав ОСОБА_1 скорочена не була оскільки її за результатами роботи було запропоновано інженеру 2 категорії ОСОБА_5

Відповідно до інформаційної довідки про розмір преміювання ОСОБА_1 за 2014 р. вбачається, що останній в січні, лютому, березні, квітні, травні, червні, вересні, жовтні, листопаді 2014 р. отримував премію в розмірі меншому за розмір який встановлено на підприємстві.

Однак, те, що позивач отримував премію в розмірі меншому за розмір який встановлено на підприємстві не вказує на те, що останній не належним чином виконував покладені на нього посадові обов»яки, оскільки жодних доказів про накладення на позивача стягнень по підприємсту за час роботи не надано, таким чином доводи представників відповідачів які зводились до невідповідності позивача посаді, у зв'язку низькою продуктивністю праці, порушеннями трудової дисципліни, тощо в судовму засіданні підтвердження не знайшли.

Як роз'яснено в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як встановлено в судовму засіданні позивачу інші посади на підприємстві не пропонувались.

Слід зазначити, що при врахуванні переважного права позивача залишення на роботі, відповідачем не в повному обсязі було враховано наступні обставини, які є загальними та рекомендованими для врахування, та передбачені ст.42 КЗпП України, а саме за рівних умов продуктивності праці і кваліфікації переважне право для залишення на роботі при скороченні чисельності або штату мають: сімейні - за наявності 2 і більше утриманців; особи, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівники з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві; працівники, які навчаються у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах без відриву від виробництва; учасники бойових дій, інваліди війни та особи, на яких поширюється чинність Закону України від 22 жовтня 1993 р. "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; автори винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівники, які дістали на цьому підприємстві трудове каліцтво або професійне захворювання; особи з числа депортованих з України протягом 5 років з часу повернення на постійне місце проживання в Україну; працівники з числа колишніх військовослужбовців строкової військової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу - протягом 2 років з дня звільнення їх з служби.

П.15 ст.6 ст. 6 ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», передбачає соціальний

захист ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та членів їх сімей шляхом надання серед іншого і права переважного залишення на роботі, на яку вони були зараховані вперше після звільнення з військової служби, при скороченні чисельності або штату працівників.

Згідно з Конституцією України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб (частини перша, друга статті 43).

В Основному Законі України закріплені права кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, на відпочинок, право громадян на соціальний захист (Рішення КСУ від 24.12.2009 року).

Конституція України закріпила не тільки право кожного на працю, а й гарантії реалізації цього права як особисто, так і через обєднання громадян, зокрема професійні спілки. Право громадян на обєднання у професійні спілки, які утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів, встановлено частиною третьою статті 36 Конституції України, статтею 243 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статей 244, 247, 248 Кодексу законів про працю України на професійні спілки покладається здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, захист трудових і соціально-економічних прав та інтересів працівників.

Права, обовязки і гарантії працівників закріплено у Кодексі законів про працю України, в якому, зокрема, встановлено правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення. Однією з правових гарантій від незаконного звільнення є встановлені законом обмеження щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Так, відповідно до статті 43 Кодексу законів про працю України звільнення працівника з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу.

Згідно із зазначеними положеннями Кодексу законів про працю України згода на звільнення з роботи працівника дається лише професійною спілкою, що діє на підприємстві, в установі, організації і утворена відповідно до Конституції та законів України.

Зі змісту частини третьої статті 36 Конституції України випливає, що всі професійні спілки, які утворені і діють згідно з їх статутами на підприємствах, в установах, організаціях, мають гарантовані Конституцією України рівні права для захисту трудових і соціально-економічних прав та інтересів своїх членів, в тому числі й для надання згоди на розірвання трудового договору з працівником членом професійної спілки відповідно до Кодексу законів про працю України (Рішення КСУ від 29.10.1998р.).

Відповідно до рішення Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», від 14.11.2014 р. надано згоду на розірвання трудового договору згідно п.1 чт.40 КЗпП України серед інших і відносно ОСОБА_1, однак з урахуванням вищенаведених обставин суд вважає дану згоду необґрунтованою належним чином.

Враховуючи вищенаведене суд вважає обгрунтуовпними вимоги позивача про поновлення його - ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві «Український державний центр радіочастот» на посаді інженера 1-ї категорії сектору інформаційного забезпечення радіочастотних присвоєнь відділу морської, аматорської радіослужб та абонентських РЕЗ управління радіочастотних присвоєнь та визнання незаконним та скасування наказу генерального директора Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» В.М.Резніченка від 04.12.2014р. №333/П «Про звільнення» ОСОБА_1

Щодо вимог позивача в яких він просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51221 грн. 25 коп., винагороду за безперервний стаж роботи в розмірі 7139 грн. 20 коп., винагороду за підсумками роботи за 2014 р. в розмірі 4462 грн., винагороду за підсумками роботи за 4 квартал 2014 р. в розмірі 2976 грн. 67 коп., вихідну допомогу в розмірі 15189 грн. 90 коп., та моральну шкоду в розмірі 100000 грн. слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», зі змінами, порядок визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу регулюється вказаною постановою. При цьому, при розрахунку слід урахувати Постанову Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів». Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували настанню певної події.

Як вбачається з довідки ДП «Український державний центр радіочастот» від 09 червня 2015 р. позивачу виплачена вихідна допомога при звільненні 7594 грн. 95 коп. з отриманої за останні два місяці заробітної плати вирахована середньоденна заробітна плата яка становить 353,2536 грн. з урахуванням того що кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача з 05.12.2014 р. по 09.07.2915 р. становить 146 днів що складає 51575,02 грн. з відрахуванням виплаченої суми вихідної допомоги в розмірі 7594, 95 грн. суд вважає що з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу слід стягнути 43980,08 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного договору.

Статтею 2 цього ж закону визначено структуру оплати праці до якої входять: основна заробітна плата винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки); додаткова заробітна плата, винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 Постанови № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснив, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначені умови і розміри цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або їхній розмір може бути зменшений) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли виплати обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Відповідно до п.11.1.1. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП УДЦР на 2014-2015р.р., винагорода за виконану роботу, пільги та інші виплати працівникам нараховуються на підставі Положення про оплату праці, що є невід'ємним додатком до договору.

Згідно з п. 5.1.1. вказаного Положення, порядок та умови преміювання працівників визначаються в Положенні про преміювання, що затверджується наказом Підприємства.

До премій, запроваджених в ДП УДЦР, віднесено і премію за підсумками роботи за рік в розмірі до 100% посадового окладу з урахуванням усіх надбавок та доплат (п.5.1.2.3. Положення про оплату праці).

Положенням про порядок та умови виплати премії працівникам ДП УДЦР за підсумками роботи за рік, передбачений перелік обставин, що можуть слугувати для збільшення, зменшення розміру премії, та позбавлення премії. Даний перелік є виключним.

Крім того, Положенням про оплату праці передбачено ряд надбавок, доплат, …, в тому числі і винагорода працівникам за безперервний стаж роботи на Підприємстві, в порядку та розмірі визначеному Положенням про преміювання, що затверджується наказом Підприємства.

З трудової книжки вбачається, що позивач відпрацював в ДП УДЦР дев'ять повних календарних років.

Пунктом 3 Положення про порядок і умови виплати винагороди працівникам ДП УДЦР за безперервний трудовий стаж, що затверджене наказом УДЦР від 22.01.2015р. №24, встановлена шкала винагороди, за якою працівники, які відпрацювали на підприємстві понад 5 до 10 років, мають право на винагороду в розмірі 1,6 від місячного посадового окладу, з урахуванням всіх надбавок та доплат.

Обставин позбавлення працівника виплати винагороди за безперервний трудовий стаж, відповідним положенням не передбачено.

Враховуючи наведене суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 6611 грн. 09 коп. винагороди за безперервний стаж роботи, виходячи з того, що в 2014 р. позивачем відпрацьовано 338 календарних днів, він працює на підприємстві 9 років що відноситься до категорії визначення коєфіціенту нарахування 5-10 р. - 1,6 а тому становить 6611 грн. 09 коп.

Крім того суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 3104 грн. 36 коп. винагороди за підсумками роботи за 2014 р. виходячи з суми нарахованої заробітної плати 73913 грн. 34 коп. коефіцієнту 0,042.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача винагороди за підсумками роботи за 4 квартал 2014 р. в розмірі 2976 грн. 67 коп., вихідної допомоги в розмірі 15189 грн. 90 коп., суд вважає дані вимоги необгрутовпними, оскільки як встановлено, в судовому засіданні позивачу відповідачем сплачена вихідна допомога в розмірі 7594 грн. 95 коп. щодо стягнення премії за 4 квартал 2014 р. вбачається, що позивач в 4 кварталі працював лише 34 дні з 66 планових робочих днів, інший час знаходився в відпустці та на лікарняному, а тому керівником підприємства прийнято рішення про відмову в нарахуванні позивачу премії.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що така шкода, виходячи з обставин справи, як вони встановлені в судовому засіданні, дійсно заподіяна позивачу, і має бути відшкодована йому відповідачем на підставі ст.237-1 КЗпП, проте її розмір позивачем необґрунтовано завищено.

Тому, суд виходячи з характеру та обсягу перенесених позивачем страждань, додаткових зусиль затрачених для організації життя, тощо, виходячи із засад розумності, вважає, що 2000 грн. буде достатньо для того, щоб компенсувати заподіяні йому моральні збитки, та врегулювати спір по суті.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» В.М.Резніченка від 04.12.2014р. №333/П «Про звільнення».

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві «Український державний центр радіочастот» на посаді інженера 1-ї категорії сектору інформаційного забезпечення радіочастотних присвоєнь відділу морської, аматорської радіослужб та абонентських РЕЗ управління радіочастотних присвоєнь.

Стягнути з Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» на користь ОСОБА_1 43980 грн. 08 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 6611 грн. 09 коп. винагороди за безперервний стаж роботи, 3104 грн. 36 коп. винагороди за підсумками роботи за 2014 р., та 2000 грн. у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а всього 55695 ( п»ятдесят п»ять тисяч шістсот дев»яностно п»ять ) грн.. 53 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць вимушеного прогулу в розмірі 7050 грн. 24 коп. підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» на користь держави судовий збір в розмірі 557 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення.

Суддя :