Малиновський районний суд м.Одеси
Справа № 2-4906/10
09 липня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Дрішлюка А.І.,
при секретарі судового засідання Алманової І.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Управління
праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси про стягнення
недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій, з 2006 по 2009 р. включно та стягнення моральної шкоди. Позивач обгрунтувала свої вимоги тим, що відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» йому з 2006 року повинна була виплачуватись щорічна разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Проте, виплата грошової допомоги відбулась не в повному обсязі. На підставі цього позивач звернулась до суду з позовом в якому просив визнати відмову виплатити соціальну допомогу неправомірною, стягнути з відповідача недосплачену йому щорічну разову соціальну допомогу за період з 2006 р. по 2009 р. в розмірі 7560 грн. 00 коп., та стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
Позивач підтримав позовну заяву, просила суд розглядати справу без його участі та надав згоду на заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні позивач є особою, яка відноситься до категорії ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АБ №586657, виданим Управлінням особового складу штабу Південного оперативного командування, отже на нього розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту». Згідно з ч.5 ст.12 вищевказаного закону, позивач з 2006 р. має право на щорічну разову грошову допомогу в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.
Позивачем зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком складав 359 грн. у 2006 році, 410 грн. у 2007 р, 481 грн. у 2008 р. та 498 грн. у 2009 р., що підтверджується відповідними статистичними даними на період щорічної виплати відповідно.
У 2006 р. позивачу було виплачено 250 грн., у 2007 році 280 грн., у 2009 році 310 грн., у 2009 р. - 340 грн., що підтверджується листами Департаменту праці та соціальної політики Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси №702 та №431 від 25.03.2010 р.
Позивач, вважаючи наявними рішення Конституційного суду № 20-рп від 01.12.2004 р., № 6- рп від 09.07.2007 р., а також № 10-рп від 22.05.2008 р. про неконституційність положень Законів
України „Про Державний бюджет на 2004, 2007, 2008 роки в частині встановлення розміру щорічної разової допомоги, просив стягнути невиплачені йому кошти за 2006, 2007, 2008, 2009 р. р.
Судом були прийняті доводи позивача про стягнення невиплаченої соціальної допомоги виходячи з наступного. Виходячи з системного аналізу рішення Конституційного Суду України № 6- рп/2007 від 09.07.2007 року у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень ст.ст. 29, 36, ч.2 ст.56, ч.2 ст.62, ч.І ст.66, п.7, 9, 12-14, 23, 29, 30, 41, 43-46 ст.71, ст.ст.98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в тому числі положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Так, хоча й зміна обсягу виплат по ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» на підставі Закону України «Про державний бюджет України на 2007 р.» було визнано неконституційним, проте рішення про це було винесено Конституційним судом України лише 9 липня 2007 р.
28.12.2007 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» розмір щорічних грошових соціальних виплат учасникам бойових дій визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, ¦ встановлених законом про Державний бюджет України (п.20 розділу II Закону). Разом з тим, рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України окремих положень ст.65 розділу І, п.61, 62, 63, 66 розділу II, п.З розділу III Закону України «Про Державний Бюджет України на 2008 рік...» і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України положень ст.67 розділу І, п.п.1-4, 6-22, 24-100 розділу II цього ж Закону визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в тому числі положення п.20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів».
Відповідно до ч.З ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Отже, з 22.05.2008 р. позивачка має право на перерахунок пенсії.
З огляду на наведені обставини, суд вважає необхідним захистити права та інтереси позивача шляхом зобовязання відповідача здійснити виплату недоплаченої щорічної соціальної допомоги учасникам бойових дій за 2006-2009 ріки. Таким чином, в цій частині підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд відмовляє в задоволені цих вимог виходячи з наступного. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немай нової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї' чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до загальних підстав цивільно- правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі сторони оцінюють заподіяну їм шкоду та з чого вони при цьому виходять, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що у позовних вимогах в частині відшкодування моральної шкоди
не вказані факти душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, відсутній причинно-наслідковий звязок між протиправними діями та настанням несприятливого фізичного та психологічного стану позивача.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
Керуючись ст.ст.150,152 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України № 6- рп/2007 від 09.07.2007 року, рішеннями Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року, ст.12 Закону України « Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту », ст.ст. 1,3, 6, 10, 60, 88, 169, 203, 224-225 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги - задовольнити частково.
Визнати дії Департаменту праці та соціальної політики Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси неправомірними у відмові виплатити разову грошову допомогу у розмірах, встановлених законом.
Стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої щорічної разової допомоги учаснику війни в розмірі 7560 грн.
В частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5000 грн. з Департаменту праці та соціальної політики Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси на користь ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.
Строк, протягом якого розглядалася заява про скасування заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.