АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/36/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2197/15Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П. Я. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Буленка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б, ОСОБА_2

При секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства.

В С Т А Н О В И Л А :

13 січня 2015 року до Карлівського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом звернувся ОСОБА_4 , в якому просив суд встановити, що ОСОБА_4, який помер 21.09.2009 року, є його рідним батьком. В обґрунтування позовних вимог вказав, що, 22 червня 1996 року у його батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час спільного проживання народився син (позивач). ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнавав своє батьківство щодо позивача, батьки фактично проживали в шлюбних відносинах, вели спільне господарство, разом виховували сина. Запис у свідоцтві про народження позивача, зроблено відповідно ст. 55 КЗпШС, оскільки його батьки не перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідач, яка є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3, не визнає факту батьківства останнього, щодо позивача, який також є спадкоємцем. На думку позивача, факт батьківства підтверджується наявністю інших спільних дітей, веденням ними спільного господарства та проживанням однією сімє'ю, спільним вихованням та утримання позивача протягом 2 років.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства задоволено.

Встановлено , що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер 21.09.2009 року , є рідним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Внесено зміни до актового запису №53, складеного 23.07.1996 року Чутівською селищною радою Чутівського району Полтавської області, про народження ОСОБА_4, який народився22.06.1996 року, а саме змінено запис «відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері)» на «відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України».

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

З рішенням суду не погодилася відповідачка ОСОБА_3 та подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що позивачем не доведено в суду жодної із обставин, як передбачені статтею 53 КпШС України для встановлення батьківства.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 309 ч.1 п. 3 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт проживання померлого ОСОБА_4 з його матірю ОСОБА_5 однією сімє'ю та ведення ними спільного господарства під час його народження.

Однак, погодитись з таким висновком місцевого суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд не правильно застосував норми матеріального та процесуального закону.

Так, судом встановлено , що ОСОБА_4., який помер 21.09.2009 року, та ОСОБА_5 Олексіївна- мати позивача, перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.08.1990 року по 15.10.1993 року.

Згідно наданого суду свідоцтва про розірвання шлюбу Серії І КЕ № 470293, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано 15.10.1993 року, про що було зроблений актовий запис № 65. / а.с. 96/.

Як було встановлено судом та не заперечувалося сторонами у справі, після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у них народилася дитина ОСОБА_6, 03.07.1994 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію народження, сформований 05.02.2014 року. Дитина народилася в смт. Чутове. Згідно витягу, походження дитини від батька визначено за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. (а.с. 94) .Однак вказана дитина померла,

Крім того, згідно даних повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про народження сформованого 26.03.2015 року ОСОБА_4 народився 22.06.1996 року в смт. Чутове Полтавської області і є третьою дитиною, що народжена у матері ОСОБА_5, яка проживала в сит. Чутово, вул.. Жовтнева, 248 .Батьком дитини зазначений ОСОБА_4 українець, громадянин України. Відомості про батька записані зі слів матері, згідно ст. 55 КЗпШС України. (а.с. 155-157).

Пленум Верховного Суду України, у Постанові від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. З) роз'яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно ст. 53 КпШС України, суд може встановити батьківство лише у разі доведення таких обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства позивачем (матір'ю дитини) і відповідачем до народження дитини; спільного виховання чи утримання ними дитини; наявності доказів, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання, та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно штампа про реєстрацію у паспорті ОСОБА_5, в період з 24.10.1990 року по 27.02.1998 року вона була зареєстрована в будинку248 по вул. Жовтневій в смт .Чутово. (а.с. 8) Згідно даних технічних паспортів, що були виготовлені станом на 25.04.1991 року та 12.05.2010 року, ОСОБА_4 колишній чоловік, останньої, значиться власником такого будинку. (а.с. 172-182)

Однак, на думку колегії суддів, вказана обставина не підтверджує спільного проживання померлого ОСОБА_4 та мати позивача ОСОБА_5

Також, колегія суддів вважає безпідставним посилання суду на довідку виконавчого комітету Чутівської селищної ради від 23.12.2013 року, відповідно до якої ОСОБА_5, в період з 24.10.1990 року по 27.02.1998 року, не лише проживала разом з колишнім чоловіком ОСОБА_4, а і вела з ним спільне господарство за адресою: смт. Чутово, вул.. Жовтнева, 248, оскільки остання видана без вказівки на джерело даної інформації та без належного документального підтвердження.

Крім того, колегія суддів вважає за недоцільне приймати як доказ спільного проживання померлого ОСОБА_4 з матірю позивача, покази свідків, оскільки покази свідків зі сторони позивача та зі сторони відповідача значно різняться та суперечать одні одному.

Враховуючи , те що матеріалах справи немає, а позивачем не представлено належних доказів на ствердження спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю позивача та ОСОБА_4 до народження позивача, або спільне виховання чи його утримання ними, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_4батьківства щодо позивача, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення батьківства.

Крім того, колегія суддів, проаналізувавши зібрані по справі докази, дійшла висновку про те, позов ОСОБА_4 пред'явлений до відповідача по справі ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства не підлягає задоволенню, оскільки остання не є належним відповідачем за вимогою про встановлення факту батьківства.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, Якщо суд вважає, що відповідач визначений неправильно, суд може інформувати позивача про можливість заміни, але якщо позивач відповідного клопотання не подає, суд повинен розглядати справу далі і відмовляти у позові.

Як вбачається позивач відповідного клопотання про заміну неналежного відповідача не подавав.

За таких обставин, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким відмовляє ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2015 року

- скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства - відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : О.О. Буленко

Судді: С.Б.ОСОБА_7ОСОБА_2