Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Василевича В.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 4 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача-Чепелюка О.О., перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 4 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4026 грн. 04 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я і пошкодженням майна та 10000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення прийнято судом з неповним з`ясуванням обставин справи, з неналежним дослідженням та оцінкою доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не навів у своєму рішенні обгрунтування того, яким чином встановлено, що саме відповідач ОСОБА_1 наніс позивачу ОСОБА_2 тілесні ушкодження, адже подія нібито мала місце в січні місяці 2014 року, а всі квитанції на придбання ліків датовані з квітня по липень 2014 року.

Висновок суду про те, що подія, про яку вказує позивач та тілесні ушкодження мають між собою причинно-наслідковий зв`язок є безпідставним, оскільки жодного епікризу, довідок про стаціонарне лікування, обстеження, призначення лікування та консультацію лікаря з діагнозом ЗЧМТ матеріали справи не містять.

Покликається на неналежність експертного висновку №511 як доказу, так як подія мала місце в січні 2014 року, а експертиза проведена 2 червня 2014 року виключно по амбулаторній картці ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції не дослідив і не надав оцінки тому, що з наданих позивачем квитанцій про придбання ліків не вбачається кому, в якій кількості і з якою метою вони купувались.

Крім того, 23 липня 2014 року ліки купувалися аж 10 разів, в незрозумілій кількості, а у чеку №16111 вказані мило "диво", крем для рук та інші товари, які не мають відношення до лікування ЗЧМТ.

Також, не зрозуміло з якою метою і внаслідок чого замінювались зубні коронки, оскільки відсутній висновок експерта про пошкодження та необхідності заміни коронок, а також не встановлено, що саме внаслідок його протиправних дій були пошкоджені зуби позивача.

Вважає, що заказ-наряд №75 на виготовлення зубних протезів взагалі є неналежним та не допустимим доказом, оскільки в ньому не вказано з якої саме сторони та внаслідок чого була здійснення заміна коронок і мосту, так як механічні пошкодження можуть виникнути і в наслідок довготривалого використання, неправильного прикусу, не дотримання правил гігієни ротової порожнини та інших дій.

Позивачем не було надано жодної довідки ДАІ про пошкодження транспортного засобу, висновку експерта про оцінку завданої транспортному засобу шкоди та необхідність заміни деталей, а тому судом не встановлено, яким саме чином зафіксований факт пошкодження ним автомобіля позивача, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між його діями та пошкодженням майна позивача, яке нібито мало місце 15.01.2014 року та купуванням колісних ковпаків, акумуляторної батареї та ремонтом дверей.

Також, судом не наведено в рішенні жодного обгрунтування правомірності стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та в позові ОСОБА_2 відмовити повністю.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода, пов`язана з ушкодженням здоров`я та пошкодженням належного йому майна.

Проте такий висновок суперечить обставинам справи та вимогам закону.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 6 травня 2014 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернувся із заявою до Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області про те, що 15 січня 2014 року близько 11 год. 00 хв. під час того, як він перебував по АДРЕСА_1 , поблизу свого гаража № НОМЕР_1 , до нього підійшов ОСОБА_1 та почав наносити тілесні ушкодження.

Постановою старшого прокурора прокуратури м. Рівне Суржука В. від 15 жовтня 2014 року скасовано постанову слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області Андрущенка А.А. від 30 червня 2014 року про закриття кримінального провадження № 00025, внесеного до ЄРДР за повідомленням ОСОБА_2 та матеріали кримінального провадження направлено для подальшого розслідування.

Згідно висновку експерта № 511 від 2 червня 2014 року у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних саден на обличчі, які виникли від дії тупого(их) предмету(ів), могли утворитися у вказаний в обставинах термін 15 січня 2014 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

З дослідної частини висновку слідує, що згідно наданої амбулаторної карти ОСОБА_2 16 січня 2014 року він звертався до лікаря-травматолога із скаргами на головний біль, запаморочення, нудоту, у нього були наявні множинні садна на обличчі та поставлено діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку 15 січня 2014 року. Відповідно до наданого виписного епікризу з приводу наслідків перенесених закритих черепно-мозкових травм (1993р., січень 2014р.) ОСОБА_2 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні у Рівненському військовому госпіталі в/ч НОМЕР_2 з 28 квітня по 15 травня 2014 року.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до частин 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини.
Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.
Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст.1166,1167 ЦК України на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а відповідач зобов`язаний довести відсутність своєї вини у заподіюванні шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_2 №511 від 2 червня 2014 року, як на доказ того, що вказані тілесні ушкодження йому наніс ОСОБА_3 .
Проте із вказаної експертизи не вбачається, що саме відповідач наніс позивачу тілесні ушкодження, зазначені в ній. Процесуальне рішення в порушеному кримінальному провадженні за фактом заподіяння ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України не прийнято.(а.с.33) Сам факт звернення позивача до правоохоронних органів з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не є беззаперечним доказом протиправних дій останнього.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів протиправної поведінки ОСОБА_4 відносно ОСОБА_2 та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою, а тому підстав для стягнення витрат на лікування, протезування зубів позивача та моральної шкоди не має.

Окрім цього, відсутні й докази про те, що у власності (користуванні) ОСОБА_2 знаходиться автомобіль марки «Таврія» та про пошкодження його відповідачем, в зв`язку з чим його позовні вимоги в частині відшкодування витрат, понесених на ремонт транспортного засобу задоволенню не підлягають.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, ст.1166,ст.1167 ЦК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 4 грудня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Василевич В.С.

Шимків С.С.