У х в а л а

іменем україни

09 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В.,Парінової І.К.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року та направлено до того ж суду для повторного вирішення цього питання.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу апеляційного суду скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що місце проживання боржника територіально не відноситься до юрисдикції Дарницького районного суду м. Києва.

Проте вказаний висновок суперечить вимогам закону й матеріалам справи.

Установлено, що звертаючись до суду із даним позовом,ОСОБА_6 вказував на те, що 18 березня 2012 року між ним та ОСОБА_8 укладено договір позики, факт передачі коштів підтверджується відповідною розпискою (а. с. 5-7).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року з ОСОБА_8 стягнуто основну суму заборгованості.

Зобов'язання щодо сплати відсотків за користування коштами та штрафні санкції не виконано, як не виконано і вказане рішення суду.

17 жовтня 2014 року на забезпечення виконання вказаного договору між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір поруки (а. с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до положень ст. 107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 114 цього Кодексу (ч. 14 ст. 110 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Суд апеляційної інстанції на вказані вимоги законодавства уваги не звернув, не дав належної оцінки доказам і неповно з'ясував дійсні обставини, що стосуються відкриття провадження у справі, чим допустив порушення норм процесуального права.

Натомість, відкриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції правильно врахував, що вимоги до відповідачів взаємопов'язані між собою, тому позивач має право на вибір між кількома судами.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, що стосуються відкриття провадження у справі і на які сторони посилались як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року скасувати, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 рокузалишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак