Справа № 345/3279/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2812/2015
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Ковалюка Я.Ю.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря: Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Копанківської сільської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 05 травня 2015 року вона працювала на посаді діловода Копанківської сільської ради Калуського району. Розпорядженням №8 від 20.07.2015 року вона була звільнена із займаної посади за угодою сторін. Вважає таке звільнення відбулося під психологічним тиском голови Копанківської сільської ради. Просила поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги те, що вона 20.07.2015 року написала заяву в стані сильного душевного хвилювання під психологічним тиском голови Копанківської сільської ради ОСОБА_4 та секретаря ОСОБА_3, внаслідок погроз та в присутності особи, яку на другий день прийнято на її місце. В цей день у неї раптово погіршився стан здоров'я, з приводу чого вона зверталася в Калуську ЦРЛ. Не бажаючи припиняти трудові відносини, вона звернулася до Калуської міськрайонної прокуратури, територіальної державної інспекції праці, голови Калуської РДА для проведення перевірки щодо дотримання роботодавцем законодавства про працю та повідомила про обставини її звільнення.

Апелянт також вказує, що до моменту написання заяви про звільнення, їй створювалися негативні умови роботи, за яких неможливо було належним чином працювати, зокрема чинилися перешкоди в доступі до робочого місця, шляхом закриття приміщення сільської ради. Крім того, їй завжди наголошувалося про те, що на її місце є інша людина. Суд першої інстанції не врахував даних обставин та показів свідків, які ці обставини підтвердили в судовому засіданні.

Вважає, що взаємної згоди на її звільнення не було. Крім того її було звільнено в період перебування на лікуванні, що підтверджується довідкою, яку вважає належним доказом.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримала та просила про їх задоволення.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечила.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачка працювала на посаді діловода Копанківської сільської ради Калуського району з 05.05.2015 року, згідно розпорядження №5 (а.с. 52). Згідно розпорядження №8 від 20.07.2015 року, ОСОБА_2 звільнено із займаної посади за угодою сторін з 20.07.2015 року, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України з проведенням розрахунку за відпрацьований період (а.с.53).

Дані обставини не заперечуються сторонами.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено незаконності її звільнення і розпорядження про її звільнення є чинним, а вимоги позивачки - безпідставними.

Такий висновок суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивача звільнено з роботи за її заявою про звільнення від 20.07.2015 року за згодою сторін (а.с.54).

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі зібраних у справі письмових доказів дійшов правильного висновку, що сторонами розірвано трудовий договір за угодою сторін, на підставі написаної власноручно заяви позивачки, а доказів про те, що така заява написана під тиском з боку роботодавця, позивачкою не представлено.

Посилання апелянта про те, що її звільнено в період перебування на лікуванні, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наведене не підтверджено належними та допустимими доказами. В матеріалах справи відсутній листок непрацездатності, а наявна довідка лікаря не може бути належним доказом, на що судом першої інстанції правильно звернуто увагу та зроблено правильний висновок про відхиленння такої довідки.

Так, відповідно до статтей 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка. Його висновок про безпідставність та недоведеність позовних вимог є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк