Справа № 2-7498/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 лютого 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Губерначук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудня 2013 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулось до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 1 липня 2012 року відповідач, керуючи забезпеченим за полісом страхування № АВ/2846980 від 09.04.2012 року автомобілем, скоїв ДТП, в результаті якої був пошкоджений автомобіль Mitsubishi Lancer державний реєстраційний номер НОМЕР_1, застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту № 131266/4005/0008412 від 6 березня 2012 року.

Згідно постанови по адміністративній справі № 2610/16915/2012 Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року відповідач визнаний винним у відповідній дорожньо-транспортній пригоді, в результаті порушення ним ПДР України.

Згідно страхового акта № 00094525 від 24 липня 2012 року та платіжного доручення № 025824 від 26 липня 2012 року, позивач здійснив виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту в розмірі вартості відновлювального ремонту з вирахуванням передбаченої відповідним договором страхування франшизи.

Позивач просить суд стягнути з відповідача виплачене позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту страхове відшкодування на суму 11 557,22 грн. в порядку регресу на підставі п.п. "г" п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів".

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

У грудня 2013 року позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с. 2-4).

Судом встановлено, що 1 липня 2012 року відповідач, керуючи забезпеченим за полісом страхування № АВ/2846980 від 9 квітня 2012 року автомобілем, скоїв ДТП, в результаті якої був пошкоджений автомобіль Mitsubishi Lancer державний реєстраційний номер НОМЕР_1, застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту № 131266/4005/0008412 від 6 березня 2012 року.

Згідно постанови по адміністративній справі № 2610/16915/2012 Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року відповідач визнаний винним у відповідній дорожньо-транспортній пригоді, в результаті порушення ним ПДР України (а.с. 40).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно страхового акта № 00094525 від 24 липня 2012 року (а.с. 5) та платіжного доручення № 025824 від 26 липня 2012 року (а.с. 39), позивач здійснив виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту в розмірі вартості відновлювального ремонту з вирахуванням передбаченої відповідним договором страхування франшизи.

Позивач просить суд стягнути з відповідача виплачене позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту страхове відшкодування на суму 11 557,22 грн. в порядку регресу на підставі п.п. "г" п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів".

Разом з тим, статтею 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України "Про страхування" передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація).

Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням.

Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Враховуючи викладені обставини та роз'яснення щодо застосування понять "регресу" та "суброгації", суд дійшов до висновку, що позивач по справі не має права регресу до відповідача по справі, оскільки він здійснив виплату страхового відшкодування (платіж) не на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів, а на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту (має місце суброгація). Тобто, позивач не сплатив за третю особу страхове відшкодування на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів й, відповідно, в нього не виникло право регресу, передбачене ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на наведене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року, ст. 1191 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити.

Відповідача, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Г.О. Козленко