Справа № 454/1976/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

та представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в проживанні та вселення в житловий будинок,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із даним позовом до відповідача ОСОБА_4 в якому вказує, що є власником будинку №18 по вул. Шахтарській, в с.Глухів, Сокальського району. В будинку є зареєстрованим колишній чоловік її дочки ОСОБА_4 Відповідач зареєстрований у вказаному будинку зі згоди позивачки, як член сім»ї ОСОБА_5, оскільки іншого житла для їх проживання у них не було. Протягом останніх років спільного проживання подружні відносини між дочкою позивачки та ОСОБА_4 погіршились, відповідач став зловживати спиртними напоями, зчиняв сварки, які негативно впливали на моральний клімат їх сім»ї, а тому їх шлюбні відносини фактично припинились. В зв»язку з чим, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05.08.2013р. шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач ще деякий час проживав у вказаному будинку. Однак в липні 2014р. в зв»язку з неможливістю спільного проживання в одному будинку відповідач з власної ініціативи перейшов проживати в інше місце. Оскільки відповідач з липня 2014 року не проживає у будинку позивачки, не несе витрати по його утриманню, а спільне проживання з ним неможливе, тому вона 13.02.2015р. зверталася до Сокальського районного суду із заявою до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. На підтвердження своїх позовних вимог надала акт від 28.01.2015р. складеного сільським головою Ванівської сільської ради ОСОБА_6, секретарем Ванівської сільської ради ОСОБА_7, депутатом сільської ради ОСОБА_8 та в присутності сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, про те, що відповідач з липня 2014 року не проживає за місцем своєї реєстрації.

Однак, Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26.02.2015р. в задоволені її позовних вимог відмовлено, лише з тих підстав, що нею не дотримано вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не проживає у її житловому будинку № 18 по вул. Шахтарській в с. Глухів Сокальського району Львівської області з липня 2014р.

Тому, факт не проживання відповідача у її будинку в період з липня 2014р. по 26.02.2015р. доказуванню не підлягає згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, хоча відповідач не проживає в житловому будинку № 18 по вул. Шахтарській в с. Глухів Сокальського району Львівської області з липня 2014р. по даний час, що підтверджується ОСОБА_11 від 05.08.2015р. складеним в.о. сільської голови, секретарем Ванівської сільської ради ОСОБА_6, депутатом сільської ради ОСОБА_8, в присутності сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Вважає, що відповідач втратив право на проживання в її будинку у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки, не проживає в ньому без поважних причин понад один рік, добровільно залишив будинок, забрав свої речі і перейшов проживати в інше місце проживання.

Просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим будинком №18 по вул. Шахтарській в с. Глухів Сокальського району Львівської області.

19.08.2015р. ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про усунення перешкод в проживанні та вселення в житловий будинок, покликаючись на те, що 02.02.1991р. він зареєстрував шлюб з дочкою відповідачки ОСОБА_5 В 1992р. з письмової згоди ОСОБА_3 він як член сім»ї зареєструвався на постійне місце проживання на житлову площу будинку №18 по вул.Шахтарській в с.Глухів Сокальського району.

Зазначає, що відповідач постійно чинила моральний та психологічний тиск на дочку, вимагаючи, щоб остання розірвала шлюб з позивачем. 05.08.2013р. вони з ОСОБА_14 розірвали шлюб.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 почала виганяти позивача з будинку, щоб уникнути сварок та скандалів він перейшов на тимчасове місце проживання до брата, розраховуючи на те, що відповідач через деякий час впустить його проживати назад. На його неодноразові прохання не чинити ОСОБА_4 перешкод в проживанні у будинку та впустити позивача жити, ОСОБА_3 категорично заперечувала, не впускає в хату та забрала ключі від вхідних дверей.

За час проживання у будинку відповідачки, він за свої кошти і своєю працею значно покращив житлові умови проживання, зокрема добудував літню кухню, перекрив сарай, побудував гараж та приміщення для дров, купив автомобіль, побудував нову бетонну огорожу, підвал, викопав криницю, перекрив будинок, купив коні, корову та неодноразово проводив поточні ремонти зазначеного будинку.

Крім цього, розраховуючи жити в даному будинку він не шукав і не придбав іншого житла, а навпаки продав будинок, який перейшов йому в порядку спадкування і за ці гроші провів капітальний ремонт будинку, чим суттєво покращив житлові умови.

Вказує, що не руйнував і не псував жиле приміщення, а навпаки покращував його житловий стан і ринкову вартість. До нього жодного разу не застосовувались міри громадського впливу за порушення правил проживання. ОСОБА_4 не проживав у спірному будинку по причинні чинення йому перешкод в проживанні, а саме відповідач не впускала його в будинок, що є поважною причиною. Він неодноразово намагався вселитися в будинок, але в агресивній формі та з погрозами відповідачка йому категорично відмовляла.

Крім цього, зазначає, що втратив статус як члена сім»ї по відношенню до власника будинку, але залишається бути членом сім»ї по відношенню до дітей, які там зареєстровані та проживають.

Відповідач не надала суду доказів про наявність з його сторони антигромадської поведінки та систематичного порушення правил співжиття, які б робили неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Дійсно між ними були суперечки, але носили характер дрібних та побутових.

Також, наданий суду акт від 05.08.2015р. не може бути письмовим доказом, оскільки в ньому зазначено, що секретар сільської ради ОСОБА_6 підписав секретар сільської ради ОСОБА_7, виконуючий обовязки голови сільської ради, також ОСОБА_7. В акті повинно вказуватись про факт проживання чи перебування особи на час складання акту, зокрема як вказано в акті від 16.03.2015р., тому особи, які підписали акт не можуть свідчити, що він в даному приміщенні не проживає, саме з серпня 2014 року і з цих підстав вважає, що даний акт не є доказом по справі.

Просить суд зобовязати ОСОБА_3 усунути та не чинити ОСОБА_15 перешкод у проживанні у спірному будинку; вселити його у житловий будинок №18 по вул.Шахтарська в с.Глухів Сокальського району Львівської області та стягнути з ОСОБА_3 в його користь судові витрати.

13.10.2015р. представник позивача ОСОБА_1 подала заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є незаконними, необґрунтованими, безпідставними і такими, що підлягають до відхилення, в звязку із наступним.

В липні 2014р. в звязку із неможливістю спільного проживання позивача разом з відповідачкою в одному будинку він з власної ініціативи перейшов проживати в інше місце в теж саме село, що і не заперечує сам позивач у своїй зустрічній позовній заяві.

Більше того, після його добровільного виселення з будинку відповідачки, він жодного разу не намагався в нього вселитися, а тому пояснення ОСОБА_4 про те, що йому чинили перешкоди у вселення в будинок є голослівними, оскільки не підтвердженні жодним належним та допустимим доказами, оскільки згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість його не проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом одного року, що дає право відповідно до ст. 405 ЦК України, власнику будинку ставити питання про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підтверджується ОСОБА_11 від 05.08.2015р. складеним в.о. сільської голови, секретарем Ванівської сільської ради ОСОБА_6, депутатом сільської ради ОСОБА_8 та в присутності сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Посилання позивача на те, що вказаний ОСОБА_11 не може бути доказом по справі не заслуговує на увагу, так як вказаний доказ є належним і допустимим, оскільки складений з дотриманням чинного законодавства.

Вважає, що позивач звернувся до суду з заявою про своє вселення не в звязку із тим, що йому чинять перешкоди у цьому, так як в разі цього звернувся б раніше з такою заявою, а ніж після спливу одного року, а тому, що ОСОБА_3 подала заяву до суду про визнання його таким, що втратив право на проживання в житловому приміщенні. Більше того, вважає, що таким чином позивач морально хоче познущатися з дочки відповідачки ОСОБА_5 колишньої дружини позивача намагаючись втрутитись в її подальше життя, оскільки на даний час не є членом її сімї внаслідок розірвання шлюбу між ними.

Те, що позивач чинить протиправну поведінку відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_16, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати у будинку своєї матері, свідчить неодноразове її звернення до правоохоронних органів, а саме: заява від 27.07.2014р. та заява від 17.10.2014р. Відтак, вселення позивача в житловий будинок №18 по вул.Шахтарській в с.Глухів Сокальського району Львівської області є безпідставним та таким, що суперечить ст. 116 ЖК України. Крім того, позивач постійно акцентує увагу на виселенні його із спірного будинку, наводячи норми закону які регулюють порядок такого виселення попри те, що сам зазначає що з будинку виселився з власної волі, хоча предметом позову не є виселення відповідача, який вже не проживає в будинку більше одного року без поважної причини, а визнання його таким, що втратив право на користування вказаним будинком, що є підставою для подальшого скасування реєстрації відповідача у зазначеному будинку.

Зазначає, що не заслуговує на увагу, пояснення позивача, що він покращив житлові умови в будинку та придбавав свійську худобу, оскільки такого не було.Більше того, він зловживав спиртними напоями, відтак свої зароблені кошти витрачав на власні потреби. Крім цього, навіть якщо припустити, що такі дії з боку позивача відбувалися, то такі не мають значення та не можуть братися до уваги при вирішенні спору про вселення, оскільки участь в покращенні майна ОСОБА_3 не породжує права на проживання, а лише за умови доведеності зазначеного факту належними та допустимими доказами породжує право на отримання грошової компенсації.

Зазначає, що відповідно до ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" позивач зобовязаний був протягом десяти днів зареєструватися добровільно за адресою свого фактичного місця проживання, однак порушивши вищевказані норми закону, залишається бути зареєстрованим у будинку відповідачки без законних підстав, оскільки більше одного року проживає за іншою адресою, крім того, не є ні власником будинку, ні квартиронаймачем. Договору найму відповідно до ст. 158 ЖК України між відповідачкою як власником житла та позивачем не укладено.

Просить в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в проживанні та вселення в житловий будинок, відмовити за безпідставністю.

Представник позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, в обґрунтування надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Зустрічну позовну заяву не визнала та просила в задоволенні позову відмовити, надала пояснення аналогічні викладеним у запереченні.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просив в задоволенні позову відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та надали пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що вона підписала акт від 05.08.2015р., однак його не читала. На момент підписання акта, станом на 05.08.2015р. ОСОБА_4 не проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, а проживав у будинку свого брата в с.Глухів. Їй не відомо чи станом на 05.08.2015р. ОСОБА_4 бере участь у вихованні дітей та веденні спільного господарства з сім»єю позивачки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що йому відомо, що за час спільного проживання з колишньою дружиною відповідач старався розбудовувати господарство своєю фізичною працею та матеріально. ОСОБА_4 вигнали з будинку №18 по вул.Шахтарській в с.Глухів Сокальського району. Особисто він не був присутній під час того, як відповідач виселявся з будинку позивачки і як намагався туди вселитися назад.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що він є братом відповідача. Зі слів ОСОБА_4 йому відомо, що брата вигнали з будинку позивачки. Після цього відповідач проживав в м.Червоноград на орендованій квартирі, однак потім брат переселився до його будинку в с.Глухів Сокальського району і проживає там на даний час, вже біля півтора року. ОСОБА_4 кілька раз просився, щоб його впустили назад проживати в будинок позивачки. Особисто він не був присутній під час того як брата виганяли з будинку і як він намагався вселитися назад. Йому відомо, що брат не звертався до компетентних органів з приводу свого вселення. Частина особистих речей ОСОБА_4 знаходиться в його будинку, а інша частина в будинку позивачки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що він є сином відповідача. Батько не проживає разом з ними в будинку №18 по вул.Шахтарська в с.Глухів Сокальського району більше півтора року. Також, ОСОБА_4 на намагався вселитися назад до будинку позивачки і жодних перешкод в цьому йому не чинили. В будинку не має особистих речей відповідача, можливо якийсь одяг. Останній раз батько був у будинку, коли забирав особисті речі. Замки у вхідних дверях не міняли і йому не відомо чи батько має ключ від вхідних дверей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав, що він є сином відповідача. Після розірвання шлюбу між батьками, з серпня 2013 року батько взагалі не проживає в будинку. Батьки розлучилися через те, що відповідач зловживав алкоголем та влаштовував сварки. ОСОБА_19 ніхто не виганяв з будинку №18 по вул.Шахтарській в с.Глухів Сокальського району він сам пішов. На даний час відповідач проживає в будинку свого брата в с.Глухів Сокальського району. Також, йому відомо, що ОСОБА_19 не вчиняв жодних спроб, щоб вселитися назад у будинок.

Заслухавши сторони та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про право власності встановлено, що ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності належить житловий будинок № 18 по вул. Шахтарська в с.Глухів Сокальського району Львівської області.

Із рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05.08.2013р. встановлено, що розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

З актів від 16.03.2015р. та 05.08.2015р. складених комісією Ванівської сільської ради встановлено, що ОСОБА_4 1971р.н. по місцю своєї реєстрації в с.Глухів по вул.Шахтарській, 18 Сокальського району Львівської області не проживає з липня 2014 року.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

П.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз»яснено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Також, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26.02.2015р. встановлено, що ОСОБА_4 є колишнім членом сім»ї власника житлового будинку №18 по вул.Шахтарській в с.Глухів ОСОБА_3 Крім цього відповідач не проживає у даному будинку з липня 2014 року.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім цього, покликання відповідача не те, що зі сторони відповідача не було антигромадської поведінки та систематичного порушення правил співжиття спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, згідно заяви ОСОБА_5 від 17.10.2014р. в Сокальський РВ ГУМВСУ у Львівській області вона просить відкрити кримінальне провадження за ч.1 ст.129 КК України щодо ОСОБА_4, оскільки останній погрожував їй фізичною розправою, намагався її душити та наносити тілесні ушкодження.

Постановою про закриття кримінального провадження від 26.11.2014р. кримінальне провадження № 0001149 від 21.10.2014р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.129 КК України закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_4

Також, відповідно до висновку Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 01.08.2014р. встановлено, що розгляд заяви ОСОБА_5 про прийняття мір до колишнього чоловіка ОСОБА_4, який погрожував їй фізичною розправою та ображав нецензурною лайкою припинено.

В судовому засіданні установлено, що відповідач ОСОБА_4 є колишнім членом сімї власника житлового будинку №18 по вул.Шахтарській в с.Глухів ОСОБА_3 Крім цього, відповідач з липня 2014 року не проживає у даному будинку, що стверджують і позивач і відповідач.

Таким чином суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають до задоволення.

Разом з цим, в зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 покликається на те, що ОСОБА_3 категорично заперечує та не впускає його назад проживати в належний їй на праві власності будинок №18 по вул.Шахтарській в м.Глухів Сокальського району.

Однак дані покликання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, зокрема, показами свідків, які вказали, що ОСОБА_4 не вчиняв жодних дій для того, щоб вселитися назад у вищевказаний будинок.

Крім цього, ОСОБА_4 не надав суду доказів про те, що він вселявся в будинок ОСОБА_3 та що остання чинила йому перешкоди щодо його вселення та не впустила в будинок.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд дійшов висновку, що в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в проживанні та вселення в житловий будинок слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_20 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право на користування житловим будинком №18 по вул. Шахтарській в с.Глухів Сокальського району Львівської області.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в проживанні та вселення в житловий будинок відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: М. Я. Адамович