Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Бородіні А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Банк «Український капітал», третя особа: Приватне підприємство «Братислава Плюс» про визнання договору поруки недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Банк «Український капітал», третя особа: Приватне підприємство «Братислава Плюс» про визнання договору поруки недійсним посилаючись на те, що 17.01.2014 року між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір поруки № 05 на забезпечення виконання ПП «Братіслава Плюс» кредитного договору №04 кл-14 від 17.01.2014 року на суму 785000 грн. ОСОБА_1 на момент укладення договору поруки перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 та не давала згоди на укладення вищезазначеного договору. Тому позивач просить визнати недійсним договір поруки № 05 від 17.01.2014 року, укладений між ПАТ Банк «Український капітал» та ОСОБА_2.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове зсідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що договір поруки № 05 від 17.01.2014 року був укладений ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, а в інтересах третьої особи і ніяких правових наслідків для позивача не породжує.

Представник третьої особи в судовому засіданні висловив думку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача-2, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 17.01.2014 року між ПАТ Банк «Український капітал» та ПрАТ «Братислава Плюс» був укладений договір кредиту на 785000 грн. з кінцевим терміном погашення до 15.01.2015 року (а.с.6-8).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором від 17.01.2014 року між ПАТ Банк «Український капітал» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 05 (а.с.5), відповідно до якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі, солідарно з боржником, незалежно від яких-небудь причин, вчасно, на першу вимогу кредитора відповідати за кредитним договором, з усіма додатковими угодами до нього, у такому обсязі, як боржник, за виконання боржником зобов»язань по поверненню кредиту в сумі 785000 грн. і сплаті процентів за користування кредитами з розрахунку 20% річних в строки, зазначені в кредитному договорі.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Наполягаючи на позові представник позивача пояснив, що власної згоди дружина, як один з подружжя, на укладення оспорюваного правочину, який виходить за межі дрібного побутового, вона не надавала, а тому як на підставу позовних вимог посилається на положення ст. 65 СК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Постановою Пленуму ВСС України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» встановлено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65 СК УКраїни щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК України), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. При оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК України, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі.

З вказаного вбачається, що положення ст. 65 СК України не застосовуються при укладенні договору поруки, а отже і підстав для визнання його недійсним у зв'язку з ненаданням згоди одного із подружжя відсутні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з обставин, на які позивач посилається як на підставу позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено перед судом їх переконливості та обґрунтованості, не подано жодних достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, натомість доводи позивача спростовуються матеріалами справи, а отже в задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись постановою ст. ст. 526, 553, 1049 ЦК України, ст. 65 СК України, Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Банк «Український капітал», 3-я особа: Приватне підприємство «Братислава Плюс» про визнання договору поруки недійсним відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя