Справа № 707/2-995/2010
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 травня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ Банк «Фінанси та кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 18 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №15 «Західне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №25/08-15, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у розмірі 25 000 гривень, а відповідач зобовязалася повністю повернути кредит до 17.03.2010 року та погашати заборгованість згідно з умовами договору. Для забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору, 18.09.2008 року було укладено договори поруки №01/25/08-15 та №02/25/08-15, згідно яких поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяли на себе зобовязання відповідати перед кредитором в повному обсязі за несвоєчасне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором. В порушення умов договору, позичальник суму кредиту відповідно до графіку, встановленого кредитним договором, та суму нарахованих відсотків не сплатив, в результаті чого допустив заборгованість, яка склала 59818,97 грн.

Зазначеним рішенням суду першої інстанції вищевказаний позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість в сумі 59818,97 грн. та судові витрати в розмірі 598,19 грн.

ОСОБА_1 не погодилась з цим рішенням, порушила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянтки скаргу з наведених підстав підтримала та просила її задовольнити.

Представник Банку вважав, що підстав для задоволення скарги немає та просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №15 «Західне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №25/08-15, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у розмірі 25 000 гривень, а відповідач зобовязалася повністю повернути кредит до 17.03.2010 року та погашати заборгованість згідно з умовами договору.

Зобовязання за вказаним кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість перед банком, яка станом на 20.01.2010 склала 59818,97 грн., з яких: сума заборгованості по тілу кредиту 19874,90 грн., сума заборгованості по відсотках та комісії 3982,53 грн., пеня за простроченими відсотками, комісії та тілу кредиту 33461,54 грн., штраф за неподання довідки про доходи згідно п.6.2. 2500 грн.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18.09.2008 року було укладено договори поруки №01/25/08-15 та №02/25/08-15, згідно яких поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звяли на себе зобовязання відповідати перед кредитором в повному обсязі за несвоєчасне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив розрахунок заборгованості, наданий позивачем, судова колегія вважає необгрунтованими, оскільки відповідачем доказів на спростування цього розрахунку не надавалось.

Судом першої інстанції стягнуто на користь Банку заборгованість в загальній сумі 59818,97 грн. Проте, виходячи з наданого Банком розрахунку заборгованості (а.с.4), розмір пені визначено в сумі 33 461,54 грн. Період нарахування пені не зазначено.

Проте, при вирішенні позовних вимог про стягнення пені судом першої інстанції не враховано положень ст. 551 ч. 3 ЦК України.

Відповідно до ст. 551 ч. 3 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100 цс 14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Тобто, суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача.

Заборгованість по тілу кредиту 19874,90 грн., борг по процентам 3982,53 грн., а пеня нарахована позивачем у розмірі 33461,54 грн.

На ці обставини суд першої інстанції уваги не звернув.

ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції присутня не була. В апеляційній скарзі зазначала, що розмір пені майже в два рази більший від суми основного боргу, є несправедливим та суперечить засадам цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що розмір пені значно майже в два рази - перевищує розмір заборгованості по кредиту, судова колегія вважає за можливе, відповідно до положень ст.551 ч.3 ЦК України, зменшити розмір нарахованої банком пені та стягнути з відповідачів пеню у розмірі 19 874 гривні 90 копійок.

Враховуючи вищнаведене, рішення суду першої інстанції слід змінити через неправильне застосування судом норм матеріального права (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), зменшивши розмір пені до 19 874 гривні 90 копійок.

Керуючись ст.ст. 307-309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 травня 2010 року змінити, зменшивши розмір пені до 19 874 гривнь 90 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: