АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ 14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в особистих інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, орган опіки та піклування - служба у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення перешкод у користуванні власністю та вселенню, -

В С Т А Н О В И ЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_3, яка діє і в інтересах малолітнього ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселенню.

Позивач просила усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві спільної сумісної власності однокімнатної квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення її та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 та зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою.

Свої вимоги ОСОБА_3 обгрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 липня 1998 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 14 липня 1998 року № 3/1905-98, їй, ОСОБА_3, на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2. Разом з нею у вказані квартирі мешкав її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Другим співвласником вказаної квартири була її опікун ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2010 року спадкоємцем майна ОСОБА_7 є її онук ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_7 між нею та ОСОБА_5 склалися неприязні відносини, останній почав виганяти її та її неповнолітнього сина з квартири. З 2011 року вона знаходилася в місцях позбавлення волі. Після звільнення дізналася, що 31 жовтня 2013 року ОСОБА_5 подарував 1/2 частку вищевказаної квартири ОСОБА_2. Зазначає, що їй перешкоджають у користуванні квартирою.

Рішенням районного суду від 24 липня 2015 року позов задоволено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 липня 1998 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 14 липня 1998 року № 3/1905-98, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2.

В квартирі зареєстрований син позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

Після її смерті спадщину у вигляді частки квартири прийняв ОСОБА_5, якому державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 22 жовтня 2010 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

31 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори Куліковим С.В., відповідно до якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 1/2 частку спірної квартири.

Позивач ОСОБА_3, як співвласник квартири АДРЕСА_3 позбавлена можливості користуватися своєю власністю.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Посилання апелянта на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2014 року, яким було призначено ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією майна, не може бути підставою для відмові позивачу в захисті його права власності.

Частина 4 статті 61 ЦПК України визначає, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, визначає що, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності та житло інакше, як на підставі закону, за рішенням суду. Право приватної власності є непорушним (ст.41 ст. 47 Конституції України).

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно вселення ОСОБА_3 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_4.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання відповідача ОСОБА_2 не перешкоджати в користуванні квартирою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, як слідує із матеріалів справи, відповідач вказував, що постійно у квартирі не проживає, в матеріалах справи відсутні докази позивача про перешкоди з боку ОСОБА_2 в користуванні їй квартирою, тому вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають, оскільки висновок зроблено судом без перевірки доводів і заперечень сторін та без оцінки належних доказів. Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою до скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення в цій частині, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, орган опіки та піклування - служба у справах дітей Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, в частині зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 та малолітньому ОСОБА_4 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.