РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16.12.2015 р. Франківський районний суд м.Львова в складі :головуючого

судді Гулієвої М.І.

При секретарі Жовнір Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення недоплаченої заробітної плати та компенсацію моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення недоплаченої заробітної плати та компенсацію моральної шкоди, посилаючись на те, що він працює у відповідача на посаді водія тролейбуса . Згідно наказу №54 від 20.02.2012р.»Про відтермінування застосування норм оплати праці»,розрахунок тарифних ставок з мінімальної зарплати в сумі 1073грн.,встановленої Законом України»Про Державний бюджет України на 2012р.» з січня 2012р.,вводився з 01.07.12р.Однак,всупереч даному наказу та Закону України»Про Державний бюджет України на 2012р.» адміністрацією ЛКП»Львівелектротранс»тарифні ставки не було переглянуто і в липні-серпні 2012р.оплата праці проводилась з розрахунку мінімальної зарплати в розмірі 1004грн. Просить стягнути недоплачену зарплату з врахуванням індексу інфляції в сумі 633,76грн.

06.11.15р.позивач подав заяву про збільшення позовних вимог,згідно якої просить стягнути недоплачену зарплату з врахуванням індексу інфляції в сумі 633,76грн.та 500грн.моральної шкоди,яка заподіяна неправомірними діями відповідача ,у зв»язку з порушенням трудового законодавства.

У судове засідання сторони не з»явились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позивач та його представник позовні вимоги підтримали, не заперечив щодо заочного розгляду справи,представник відповідача у судове засідання не з»явився, позовні вимоги заперечив у повному обсязі.За таких обставин суд вважає за можливе справу слухати у відсутності сторін,відповідно до ст.169,224 ЦПК України,з постановленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Як вбачається з ч.1 ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 97 КЗпП України передбачено,що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Судом встановлено, що позивач працює у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія тролейбуса.

На підприємстві для водіїв трамвая встановлена погодинна оплата праці по тарифних ставках, які розраховуються з врахуванням визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012р.» розмір мінімальної заробітної плати встановлено - з 01.01.2012р. в сумі 1073 грн.

Згідно наказу ЛКП «Львівелектротранс» № 54 від 20 лютого 2012р. на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України „Про державний бюджет України на 2012 рік»,та вирішено застосовувати мінімальну заробітну плату врозмірі 1073 грн.з 01.07.12р.

Наказ видано на підставі пункту 1.1.8 Галузевої угоди на 2010 - 2012р, пункту 5.2. Колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013 роки.

Зі змісту галузевої угоди, випливає, що сторони визнали угоду як чинний правовий акт, на підставі якого здійснюється регулювання трудових відносин та соціально-економічних питань в житлово-комунальному господарстві, а прийняті сторонами зобовязання та норми поширюються на всіх найманих працівників та роботодавців, що перебувають у сфері дії суб'єктів угоди і є обов'язковими для виконання.

Відповідно до п.1.1.3 галузевої угоди, мінімальна тарифна ставка за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника І розряду - у розмірі не менше 120% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Згідно п. 1.1.8 галузевої угоди, на період подолання фінансових труднощів, але не більш як шість місяців підприємством можуть застосовуватись норми оплати праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою та регіональними угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці.

Як встановлено судом,в порушення вимог ст. 14 Закону України «Про оплату праці», яка передбачає, що норми колективного договору, які допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більше як шість місяців, а також аналогічного положення п.1.1.8. Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським обєднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012р. та ч.2 ст.97 КЗпП України, відповідач -ЛКП «Львівелектротранс» по спливу шести місяців не провів розрахунок тарифних ставок із мінімальної заробітної плати ,визначеної Законом України «Про Державний бюджет на 2012р»,а у липні-серпні 2012р. проводив позивачу оплату праці з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 1004 грн.

Відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України "Про оплату праці" та п.12 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Як вбачається із поданого позивачем розрахунку недоплаченої заробітної плати ЛКП «Львівелектротранс» заборговано позивачу за липень 2012р.-21,02 грн.,серпень 2012р.-191,35грн.

З врахуванням індексу інфляції, сума заборгованості становить 374,87грн.Суд приймає наданий розрахунок до уваги, так як він нічим не спростований.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак,відповідач не надав суду жодних доказів у заперечення позову.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути недоплачену заробітну плату з врахуванням індексу інфляції в сумі 633,76 грн.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 300,00 грн.,враховуючи наступне.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.

Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд вважає, що позивачу було заподіяно моральну шкоду діями відповідача внаслідок порушення його прав,що призвело до моральних страждань та необхідності звернення до суду для відновлення порушеного права та справедливості. При визначенні розміру відшкодування суд враховує характер та обсяг заподіяних моральних страждань, їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково, в сумі 300 грн.

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 487,20 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60,169,197 ч.2, 208,209,212-215,218,224-226 ЦПК України,суд,- В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково .

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» в користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату в сумі 633,76 грн. та 300,00 грн. моральної шкоди, а всього 933,76 (дев"ятсот тридцять три )грн.76 коп.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» 487,20 грн. судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя М.І.Гулієва