АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 680/209/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1448/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Кошельнику В.М.,

з участю прокурора Мартинюк Ю.М.,

представниці позивача ОСОБА_1,

представниці відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Новоушицької районної державної адміністрації Хмельницької області в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на дитину за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 9 червня 2015 року,

встановила:

В лютому 2015 року Новоушицька районна державна адміністрація Хмельницької області (далі - орган опіки та піклування) звернулася до суду з позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на дитину.

Орган опіки та піклування зазначив, що відповідачі є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вони проживають окремо від сина, не беруть участі у його вихованні та утриманні, не цікавляться навчанням, фізичним розвитком і станом здоров'я дитини, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 19 липня 2012 року з ОСОБА_5 присуджено аліменти на дитину, разом із тим, останній не сплачує ці аліменти. Малолітній ОСОБА_3 залишається без батьківського догляду та нагляду, проживає зі своєю бабусею ОСОБА_2, яка не справляється з вихованням онука та не має впливу на нього.

За таких обставин орган опіки та піклування просив суд побавити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батьківських прав стосовно їх малолітнього сина ОСОБА_3 і стягнути з ОСОБА_4 на користь останнього аліменти на дитину у розмірі, визначеному судом, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття.

Прокурор вступив у справу на підставі ст. 45 ЦПК України.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 9 червня 2015 року позов задоволено. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав щодо їх малолітнього сина ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на дитину у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 25 лютого 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущене судом до негайного виконання.

Суд керувався тим, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина, а ОСОБА_4 не надає коштів на його утримання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду в частині позбавлення її батьківських прав і ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 не оскаржує рішення суду в частині позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав і стягнення аліментів на дитину.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, прокурор Мартинюк Ю.М. і представниця органу опіки та піклування ОСОБА_1 зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідач ОСОБА_5, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував закон (ст.ст. 9, 12 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція); ст. 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-ІІІ); ст.ст. 19, 171 СК України), який підлягав застосуванню, неправильно витлумачив норми ст. 164 СК України та не дотримався положень ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права рішення суду в частині задоволення позову про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового рішення.

Встановлено, що з 6 березня 2005 року ОСОБА_5 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі. 25 вересня 2005 року у них народився син ОСОБА_3 У 2008 році шлюб між відповідачами розірвано. На теперішній час малолітній ОСОБА_3 проживає зі своєю бабусею ОСОБА_2 по АДРЕСА_1.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Статтею 11 Закону № 2402-ІІІ встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно до статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

В силу ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз положень ст. 164 СК України свідчить про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які своєю винною поведінкою ухиляються від виховання дитини та виконання батьківських обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не в повній мірі здійснює догляд за своїм малолітнім сином ОСОБА_3, не достатньо піклується про його фізичний і духовний розвиток, стан здоров'я та навчання.

У зв'язку з відсутністю коштів на лікування дитини та скрутним матеріальним становищем у сім'ї ОСОБА_4 залишила сина на виховання своєї матері ОСОБА_2 та виїхала до Російської Федерації на заробітки. Там вона фактично створила нову сім'ю, в якій ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народилася дочка ОСОБА_6

Разом із тим, ОСОБА_4 цікавиться дитиною, періодично приїздить в Україну, надає матеріальну допомогу на утримання та лікування сина, придбала йому ноутбук. Відповідачка має намір проживати разом із сином, однак через відсутність згоди його батька ОСОБА_5, місце перебування якого не відоме, ОСОБА_4 позбавлена можливості вивезти дитину за кордон.

Досліджені судом докази достовірно не свідчать про наявність в діях ОСОБА_4 винної поведінки або свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, або жорстокого поводження з сином. Також відсутні дані про негативний вплив відповідачки на дитину.

Неврахувавши зазначених обставин і норм чинного законодавства, не давши належної оцінки дослідженим доказам, суд першої інстанції помилково виходив з того, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_3, внаслідок чого її слід позбавити батьківських прав.

Указані висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Той факт, що ОСОБА_4 виїхала на роботу до іншої країни, не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. Крім того, цей факт свідчить і про те, що відповідачка намагається заробити кошти для утримання та лікування дитини.

При ухваленні рішення про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав суд всупереч ч. 6 ст. 19 СК України погодився з висновком органу опіки та піклування від 24 лютого 2015 року № 24-30/499/2015, хоча даний висновок не містить переконливих даних про свідоме нехтування ОСОБА_4 батьківськими обов'язками та суперечить інтересам дитини.

Будучи вислуханим у судовому засіданні апеляційного суду відповідно до ст. 12 Конвенції та ст. 171 СК України, малолітній ОСОБА_3 зазначив, що він бажає проживати разом з матір'ю та заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Апеляційний суд не встановив виключні обставини, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення малолітнього ОСОБА_3 з матір'ю, тому позов органу опіки та піклування до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 9 червня 2015 року в частині задоволення позову про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

В позові Новоушицької районної державної адміністрації Хмельницької області до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Шуригіна О.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 52