Малиновський районний суд м.Одеси
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2010 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі: головуючого - судді Вербицької Н.В., при секретарі - Солтис О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди,

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи його тим, що 20.02.2009 року відповідач, керуючи автомобілем «Опель Кадет», державний номер НОМЕР_1, скоїв наїзд на його матір ОСОБА_4. Завдані внаслідок ДТП численні тілесні ушкодження стали причиною її смерті, яка сталася 10.04.2009 року. Як власник джерела підвищеної небезпеки відповідач повинен відшкодувати збитки, завдані лікуванням та похованням матері, тому позивач просив стягнути вартість медикаментів для лікування матері в розмірі 1594,35 грн., ритуальні послуги в розмірі 2 220 грн., проведення поховання в розмірі 4 760 грн., встановлення памятника в розмірі 6 500 грн. Смертю матері позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 150 000 грн. В ході розгляду справи позивач збільшив розмір матеріальних збитків за рахунок підвищення вартості встановлення памятника, остаточна вартість якого складає 7 800 грн.

Представник позивача підтримала позовні вимоги з врахуванням їх збільшення та просила задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позивач не обґрунтував свої вимоги щодо стягнення витрат на придбання ликів, витрат на ритуальні послуги, моральної шкоди. Крім того, він не підтвердив сплату ним витрат на поховання матері. Враховуючи, що вини відповідача в ДТП не встановлено, а скоєння ДТП мало місце внаслідок грубої необережності потерпілої, просили в позові відмовити. При вирішенні справи відповідач просив також враховувати його тяжкий матеріальний стан.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цієї справи, а також матеріали дослідної перевірки по факту ДТП, витребувані з відділу розслідування ДТП СУ ГУ МВС України в Одеській області, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Як встановлено в судовому засіданні, 20.02.2009 року, близько 19.00 ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Опель Кадет», державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул.Кордонній з боку вул.Гастелло в напрямку вул.Платанової напроти будинку 33а по вул.Кордонній допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: політравми, закритого оскольчатого перелому хірургічної шейки правого плеча, закритої черепно-мозкової травми та інше; була госпіталізована в МКЛ № 1, де померла 10.04.2009 року. Дані обставини підтверджуються постановою слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області від 26.02.2010 року (а.с.16).

Згідно висновку судово-медичного обстеження № 781 від 29.04.2009 року, а також довідки про причину смерті № 781 від 10.04.2009 року смерть ОСОБА_4 знаходиться в прямому причинному звязку з отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП (а.с.8).

Постановою дослідної перевірки встановлено, що в діях водія ОСОБА_2 не вбачається порушень Правил дорожнього руху та відсутній склад злочину, передбачений ст.286 КК України. ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_4 п.п.4.7.4.14 а.б ПДР. а саме правил переходу проїзної частини дороги.

ВСТАНОВИВ:

2

Відповідно до ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки , відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських пород тощо, що створює підвищену для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Таким чином, вілповідальність особи, яка заподіяла шкоду при використанні джерела підвищеної небезпеки, настає незалежно від наявності вини особи, яка заподіла шкоду.

Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобовязана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного памятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Внаслідок ДТП, в яку потрапила ОСОБА_4, позивач поніс витрати на: придбання ліків, під час її знаходження в лікарні № 1 в розмірі 1 594 грн. (а.с.17-18), які не включають витрати за УЗІ в розмірі 170 грн. та оплату перебування потерпілої в реанімації в розмірі 150 доларів США та 150 грн., які ОСОБА_2 добровільно сплатив ОСОБА_1 21.02.2009 року (а.с.35-36),

ритуальні послуги (санітарні та реставраційно-косметичні послуги, зберігання в холодильній камері) в розмірі 2 220 грн. (а.с.10), виготовлення памятника в розмірі 7 800 грн.

Суд вважає недоведеним понесені позивачем витрати на організацію та проведення поховання в розмірі 4 760 грн., оскільки договором, укладеним між позивачем та ПП «Бачура», передбачається перелік пропонованих послуг на таку суму, дані про одержання будь-яких коштів ПП «Бачура» на виконання договору відсутні (а.с.9).

Суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника на те, що груба необережність потерпілого, а саме перехід дороги у невстановленому місці, та раптовий вихід на смугу руху, не впевнившись у відсутності автомобілю, сприяла виникненню шкоди, тому у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Таки підстави звільнення від відповідальності за заподіяння шкоди визначені п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Ця позиція підтримана ст.1193 ЦК України.

Проте, ч.З п.2 вищезазначеної постанови Пленуму визначено поняття грубої необережності потерпілого, яка виражається в перебування у нетверезому стані або нехтуванні правилами безпеки руху. З матеріалів дослідної перевірки встановлено, що ОСОБА_4 під час зіткнення з автомобілем відповідача знаходилась в тверезому стані, даних про нехтування нею Правилами дорожнього руху не встановлено. З пояснень ОСОБА_2, його дружини ОСОБА_5, свідка ДТП ОСОБА_6, протоколу огляду місця ДТП від 20.02.2009 року вбачається, що вул.Кордонна в темний час суток не освітлювалась. В матеріалах дослідної перевірки відсутні дані про освітлення будь-якого поблизу розташованого пішохідного переходу або місця перехресть вулиць, де потерпіла могла перейти дорогу за ПДР. Відсутність освітлення дороги в сукупності з порушенням потерпілою правил переходу проїзної частини стало причиною ДТП.

За таких обставин скоєння ДТП. має місце саме порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, а не нехтування ними, що не може бути підставою для звільнення відповідача віл віпповідальності за завдання шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, навіть за відсутності його вини в ДТП.

Суд не знаходить підстав для зменшення розміру матеріальної шкоди відповідно до ч.5 ст.1193 ЦК України, оскільки відповідачем не доведені обставини погіршення матеріального стану. Останнє місце роботи відповідач залишив 03.09.2010 року за власним бажанням, що підтверджується копією його трудової книжки. Будучі працездатною особою, відповідач не довів неможливість працевлаштуватися та іншу роботу. Наданих представником відповідача даних про сплату відповідачем аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 366 грн. щомісяця є недостатнім для зменшення розміру матеріальних збитків.

Внаслідок заподіяння ОСОБА_2 шкоди ОСОБА_4 позивачу, який є її сином, також нанесено моральну шкоду, яка виразилась у душевному болю наслідок втрати матері. Враховуючи характер правовідносин сторін, яки виникли з приводу відшкодування матеріальної

шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що потягло смерть потерпілої, питання щодо стягнення моральної шкоди регулюються ст.1168 ЦК України.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення ОСОБА_2 ДТП, добровільне частково відшкодування ним витрат на лікування потерпілої. Застосовуючи принцип справедливості та співмірності, суд зменшує розмір моральної шкоди до 5 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд присуджує з відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати в розмірі 200 грн. - оплата держмита (а.с.2), витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн. (а.с.1).

Розглядаючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує положення постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ...» № 590 від 27.04.2006 року, відповідно до яких витрати, повязані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, не повинні перевищувати суму, що обчислюється з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної платй за годину роботи. Враховуючи кількість судових засідань, в яких представник позивача - адвокат ОСОБА_7 за довіреністю (а.с. 19) брала участь, час складання позовної заяви та доповнення позовних вимог, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на день постановлення судового рішення - 922 грн., суд вважає за достатнє стягнення витрат на надання правової допомоги в розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст.ст.1187,1201,1168 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 11 614 грн., що складається з витрат на ритуальні послуги - 2 220 грн., на ліки - 1 594 грн., на встановлення памятників - 7 800 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., державне мито в розмірі 200 грн., витрати на ІТЗ 120 грн., витрати на надання юридичної допомоги - 3 000 грн., а всього - 19 934 (девятнадцять тисяч девятсот тридцять чотири)грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі до Малиновського районного суду м.Одеси апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.В.Вербицька