Єдиний унікальний номер 341/2230/14-ц
Номер провадження 2/341/51/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Мельника І.І.

секретаря - Матейко О.С.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Галичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання права власності на будинковолодіння за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться по вул. С.Височана, 106 в с. Височанка Галицького району Івано-Франківської області і яке складається з житлового будинку площею 59, 7 кв.м, вартістю 30670 грн., з прибудованою верандою площею 4, 4 кв.м, вартістю 834 грн., стайні площею 21, 1 кв.м, вартістю 2905 грн. та стодоли площею 26, 1 кв.м, вартістю 1594 грн., а всього вартістю нерухомого майна на суму 36003 грн.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається наті обставини, що 02 січня 2003 року померла її мати ОСОБА_7, яка була власником спірного будинковолодіння. За життя ОСОБА_7 не оформила право власності на вказане будинковолодіння в ОБТІ. Про те, що за нею числився житловий будинок за вказаною адресою свідчить, зокрема, лист-відповідь ОСОБА_5 сільської ради за №117 від 03.06.2013 року на адвокатський запит адвоката ОСОБА_2 Вказане будинковолодіння було побудоване в 1947-1950 роках. На час смерті ОСОБА_7 в цьому будинку проживала та була зареєстрована виключно ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_7 фактично тільки позивачка ОСОБА_1 вступила в управління та володіння вказаним будинковолодінням, проводила в ньому поточні ремонтні роботи, облаштування, укладала угоди з надавачами комунальних послуг та сплачувала їх, проживала та продовжує проживати по даний час в спірному будинку, а це вже дванадцять років підряд. З довідок № 89 від 26.06.2009 р. та №235 від 26.12.2011 р., виданих виконавчим комітетом ОСОБА_5 сільської ради, вбачається, що ОСОБА_7 до дня своєї смерті користувалася, зокрема, земельною ділянкою площею 0, 12 га, цільове призначення якої: - «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» і це саме та земельна ділянка, на якій розміщене спірне будинковолодіння і згідно рішення ОСОБА_5 сільської ради від 24.12.1993 року була передана ОСОБА_7 у приватну власність.

В позовній заяві також зазначено, що якщо б ОСОБА_7 на даний час ще жила, то вона б безперешкодно зареєструвала право власності на спірне будинковолодіння, оскільки відповідно чинного законодавства України на даний час для проведення державної реєстрації права власності їй необхідно було б подати до Реєстраційної служби виключно заяву про реєстрацію права власності та виписку з погосподарської книги з сільської ради. Фактично, на даний час законодавство встановлює, що запис в погосподарській книзі про належність житлового будинку, збудованого до 05.08.1992року, тому чи іншому громадянину, є первинним правовстановлюючим документом, який підтверджує виникнення права власності. Тому на даний час, як вказала позивач, можна стверджувати, що спірне будинковолодіння після смерті ОСОБА_7 в юридичному значенні вважається безхазяйним майном, оскільки право власності в порядку спадкування на це майно дотепер ніхто не оформив.

Ухвалою Галицького районного суду від 13.11.2014 року, за клопотанням представника ОСОБА_5 сільської ради до участі в даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено сестру прозивача - ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 повністю підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник ОСОБА_5 сільської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. В своїх запереченнях він посилався на те, що позивачем невірно сплачено судовий збір, а також вважає, що в даному випадку відсутній спір і що ОСОБА_5 сільська рада не може бути відповідачем по справі, через що позов є безпідставним, оскільки спірне будинковолодіння є самочинним, а тому право власності на нього не може бути визнане за набувальною давністю.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6, син останньої ОСОБА_4, в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. В своїх запереченнях він посилається на те, що його мати є рідною дочкою померлої ОСОБА_7, а тому також, як спадкоємець першої черги, має право на спірне будинковолодіння.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_5 сільської ради ОСОБА_3, представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_4, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Здобутими, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, судом встановлено, що 02 січня 2003 року померла мати позивача - ОСОБА_7. На час її смерті, згідно записів у погосподарській книзі №1 на 2001-2005 роки особовий рахунок №82 в селі Височанка по вул.Семена Височана, 106, за нею числився житловий будинок.

З копії рішення ОСОБА_5 сільської ради від 24.12.1993 року вбачається, що ОСОБА_7 передано у приватну власність безоплатно присадибну земельну ділянку розміром 0,12 га, що стверджується також довідкою ОСОБА_5 сільської ради за № 89 від 26.06.2009 року.

Як встановлено в судовому засіданні, жоден із спадкоємців не оформив право власності на спадкове майно померлої ОСОБА_7 При цьому, і позивач ОСОБА_1 і третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 намагалися в судовому порядку оформити свої спадкові права після смерті ОСОБА_7 Однак, відповідно до рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.09.2011 року, яке на даний час є чинним, їм у цьому відмовлено.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_7 фактично тільки позивач ОСОБА_1 вступила в управління та володіння спірним будинковолодінням.

Як вбачається з довідки, виданої філією ПАТ «Прикарпаттяобленерго» «Галицький район електричних мереж» на особовий рахунок № 21008405 за адресою с.Височанка, вул.С.Височана, 106 є зареєстрована у базі даних побут ОСОБА_1 і починаючи з січня 2003 року по вересень 2014 року нею проведено оплату послуг з електропостачання на суму 1180 грн. 08 коп.

Як вбачається з Договору ГЛ № 13275 від 05.06.2003 року, укладеного між ВАТ «Івано-Франківськгаз» та ОСОБА_1, остання є споживачем газу в житловому будинку по вул.С.Височана. 106 в с.Височанка. Крім того, судом встановлено, що виготовленням робочого проекту по газифікації спірного будинку займалася також позивач ОСОБА_1 ще у 2001 році, тобто ще при житті ОСОБА_7

Жодних доказів, які б спростовували докази надані позивачем, представником відповідача та представником третьої особи до суду не подано, а твердження представника третьої особи про те, що ОСОБА_6 також має право на спірне будинковолодіння в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 є необґрунтованим, оскільки в судовому порядку їй відмовлено в оформленні таких прав.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як зазначено в п. 9 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом.

Пунктом 13 вище вказаної Постанови передбачено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Суд вважає, що позивач правильно визначила відповідачем по даній справі ОСОБА_5 сільську раду, оскільки попередній власник спірного будинковолодіння ОСОБА_7 померла, а в матеріалах справи відсутні докази про те, що інші особи у встановленому законом порядку стали правонаступниками шляхом оформлення спадкових прав, а бо ж прийняли спадщину.

Твердження представника відповідача про те, що дана справа не підлягає розгляду в судовому порядку через відсутність спору суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю набувається виключно за рішенням суду.

На підставі ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України суд ,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визанати за ОСОБА_1 за набувальною давністю право власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Галицький район, с.Височанка, вул.Семена Височана, 106, яке складається з житлового будинку площею 59, 7 кв.м. вартістю 30 670 грн., з прибудованою верандою площею 4,4 кв.м. вартістю 834 грн., стайні площею 21, 1 кв.м. вартістю 2905 грн. та стодоли площею 26, 1 кв.м. вартістю 1 594 грн., а всього вартістю 36003 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Галицький районний суд.

Головуючий суддя:ОСОБА_9Мельник