Справа № 1505/9543/2012
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

25 листопада 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Шевчук Ю.В.

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський справу за уточненою позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Білгород-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, зняття з реєстраційного обліку, виселення, стягнення майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною вимогою до ОСОБА_2 та уточнивши свої позовні вимоги просить суд:

- визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право користування квартирою № 5 по вул.. Пирогова, 2а, м. Білгород-Дністровський Одеської області і зняти його з реєстраційного обліку як мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2;

- виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла;

- зобовязати РВ ГУДМС України в Одеській області зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку як мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому, ОСОБА_1 посилається на те, що 09.01.1982 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, а в 1997 року шлюб офіційно було розірвано, після чого сторони продовжили мешкати в одній квартирі жилою площею 25 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_1 з двома дітьми проживала в кімнаті площею 12 кв.м., а ОСОБА_2 в кімнаті площею 13 кв.м. Вели окреме господарство, чоловік - ОСОБА_2 сплачував аліменти.

В липні 2003 році подружжя поновило сімейні відносини та 04.03.2009 року повторно уклали шлюб. Мешкали за вищевказаною адресою. З подружжям проживали донька з чоловіком та двома дітьми і син сторін. Всі роки, з 1984 року, ОСОБА_1 перебувала на черзі у виконавчому комітеті Білгород-Дністровської міської ради на отримання житла.

27 травня 2009 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради на імя ОСОБА_1, як працівнику виконавчого комітету (відділ освіти), було видано ордер № 943 серія НФ на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею -26,9 кв.м. Підставою видачі ордера на дану квартиру є рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 21 травня 2009 року за № 370.

09.06.2009 року ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 та сином - ОСОБА_3 були зареєстровані у вищезазначеній квартирі, однак продовжували проживати в ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки квартира по вул.. Пирогова потребувала ремонту та була зовсім необлаштована.

Рішенням суду від 11.02.2011 року шлюб між сторонами було розірвано у звязку з неможливістю продовження стосунків, надмірне вживання чоловіком - ОСОБА_2 алкогольних напоїв, скандали, створення неможливих обставин для проживання дружині ОСОБА_1, сину, дочці та її сімї. Такі дії ОСОБА_2 призвели до погіршення стану здоровя ОСОБА_1 та 21 лютого 2011 року вона потрапила до кардіологічного відділення міської лікарні, де перебувала на стаціонарному лікуванні до 13 березня 2011 року. У період її стаціонарного лікування чоловік доньки не витримав поведінки ОСОБА_2 та запропонував йому звільнити квартиру, в якій вони всі разом проживали.

Відповідач ОСОБА_2 з цього періоду заселився в необлаштовану квартиру АДРЕСА_4.

В червні 2011 року ОСОБА_1 з сином почали робити ремонт квартири АДРЕСА_5. Відповідач ОСОБА_2 всіляко намагався завадити ОСОБА_1 в проведенні ремонту, не впускав до квартири, змінив замки, виганяв будівельників і сантехніка та інше. В жовтні місяці 2011 року ОСОБА_1 з сином вселилися до квартири АДРЕСА_4.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_2 постійно порушує правила спільного проживання в квартирі, систематично зловживає спиртними напоями, чинить психологічне насильство шляхом словесних погроз на адресу ОСОБА_1, налаштовує сина проти матері, залякує, висловлюється постійно нецензурною лайкою, неодноразово вчиняв насилля по відношенню до ОСОБА_1, погрожує їй.

З моменту вселення та до теперішнього часу ОСОБА_1 була змушена звертатися за захистом своїх прав на спокійне життя до органів внутрішніх справ в звязку з тим, що відповідач у стані алкогольного спяніння щоденно чинить психологічне насильство шляхом словесних погроз на адресу ОСОБА_1, залякування, що призвело до емоційної невпевненості на той час неповнолітнього сина, який не погоджувався протягом 2011 року без матері навіть заходити до квартири.

ОСОБА_2 звинувачує позивача у тому, що втратив свідомість та отримав травми обличчя і голови, погрожує за дії, які ОСОБА_1 не вчиняла, вимагає додатково гроші в розмірі 3 тисяч доларів.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області з повідомленнями про вчинення ОСОБА_2 насилля відносно неї, в результаті відповідач отримував офіційні попередження та декілька разів притягувався до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_2 за місцем роботи у Білгород-Дністровському морському торговому порту надано окреме житло площею 53,08 кв.м. у гуртожитку, йому виписаний ордер №2258 від 05 листопаду 2013 року.

Уточнивши свої позовні вимоги ОСОБА_1 відмовилась від вимог про стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 7 000 гривень, витрат на правову допомогу і судовий збір (т.2 а.с.230).

ОСОБА_1 у судовому засіданні повністю підтримала уточнені позовні вимоги, просила суд задовольнити позов з мотивів, викладених в уточненій позовній заяві.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказав, що він примусово виселений зі спірної квартири, іншого житла, придатного для проживання у нього не має.

Представник Білгород-Дністровського районного відділу ГУДМС України в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався, надав на адресу суду заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутністю, зауважень та заперечень не має.

Допитаний в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_4Д, пояснив, що добре знає позивача та відповідача по справі. Також йому відомо, що у сторін були конфлікти при отриманні квартири. ОСОБА_1 просила його позичити їй грошові кошти на проведення ремонтних робіт. Також пояснив, що неодноразово бачив ОСОБА_2 у нетверезому стані, що також викликало у сторін конфліктні ситуації та через що ОСОБА_1 не мала змоги прийти до власної квартири. Також пояснив, що ОСОБА_1 двічі позичала у нього грошові кошти 8 000,00 та 4000,00 гривень на проведення ремонту у спірній квартирі. Приблизно 3-4 рази він був у спірній квартири та бачив, що там проводять ремонт працівники, яких запрошувала ОСОБА_1

Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 отримала спірну квартиру, проводила в ній ремонт, вони разом з нею ходили по магазинах, вибирали меблі у кухню, ванну кімнату, туалет. ОСОБА_2 вона бачила декілька разів, він був у стані алкогольного спяніння, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі на кухні, там знаходились його речі. На даний час він там не проживає.

Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що позивач ОСОБА_1 її двоюрідна сестра. Також пояснила, що ОСОБА_1 завжди боядась ОСОБА_2 вона дуже часто бувала вдома у ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_2 погрожував їй, лякав її. Дуже часто бачила ОСОБА_2 у нетверезому стані. Також пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_1 сама робила ремонт у спірній квартирі, сама придбавала будівельні матеріали. ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі у 2012-2013 роках, а також частину 2014 року. На даний час він там не проживає, його речей там не має, комунальні послуги він не сплачує, йому надали інше житло. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_1 є матірю його дружини. Також пояснив, що ОСОБА_2 на давав нікому спокійно жити, постійно випивав, скандалив, висловлював погрози на адресу ОСОБА_1 нецензурною лайкою, через що неодноразово викликали працівників міліції. У спірну квартиру ОСОБА_2 вселився самовільно, однак, оскільки спільне проживання з ОСОБА_2 через його постійне зловживання алкогольними напоями було неможливим, свідок ОСОБА_7 пояснив, що він виганяв його з квартири. Однак, ОСОБА_2 і досі переслідує їх родину. Пояснив, що спірну квартиру отримала ОСОБА_1 по вул.. Пирогова як державний службовець. Речей ОСОБА_2 у цій квартирі не має, комунальні послуги за цю квартиру він не сплачує, з цієї квартири його було виселено державним виконавцем за рішенням суду.

Допитаний в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що він є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вони жили разом у квартирі по вул.. Пирогова. Його батько ОСОБА_2 постійно випивав, ображав ОСОБА_1 нецензурною лайкою, говорив йому, що він може бут не його рідним сином. Також пояснив, що вони були змушені часто звертатись до міліції. Ремонт у спірній квартирі робила ОСОБА_1, коли всі вони проживали у квартирі по вул.. Сонячній. його мати ОСОБА_1 покупала все у квартиру по вул.. Пирогова, робила там ремонт, платила за цей ремонт. Квартиру по вул.. Пирогова отримала ОСОБА_1 як службову квартиру, вона стояла у квартирній черзі.

Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_8 пояснила, що вона проживає у гуртожитку Білгород-Дністровського морського торгівельного порту, в якому вона отримала кімнату та провела в ній ремонтні роботи. Також пояснила, що вона займається документацією гуртожитку. ОСОБА_2 вона знає, він приходив та дізнавався, скільки грошей я потратила на облаштування своєї кімнати. Також пояснила, що ОСОБА_2 виділили житло у цьому гуртожитку, однак, він у ньому не проживає. Це житло було йому виділено ще у 2014 році, однак, з того часу вона бачила ОСОБА_2 усього два рази.

Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_9 пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Її батько ОСОБА_2 постійно пив, вона та її діти були змушені ховатись від нього, він приходив завжди пьяний, намагався вчиняти бійки. Також пояснила, що він бив її мати ОСОБА_1, висловлювався нецензурною лайкою, казав, що вона не є його дочкою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позиції сторін, проаналізувавши всі наявні у справі докази та встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що в період з 09.01.1982 по 30.10.1997 року позивачка та відповідач перебували в зареєстрованих шлюбних відносинах. В період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище «Мунтьян») ОСОБА_10 та син ОСОБА_3.

В липні 2003 року сторони відновили шлюбні відносини, проживали разом та 04.03.2009 року повторно зареєстрували шлюб. Сторони разом зі своїм сином ОСОБА_11 проживали в одній квартирі з сімєю доньки ОСОБА_9 за адресою: кв. 190, вул.. Сонячна, 11, м. Білгород-Дністровський.

27 травня 2009 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради на імя позивачки - ОСОБА_1, як працівника виконавчого комітету видано ордер на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_6, а 09.06.2009 року позивачка, відповідач та їхній син ОСОБА_3 були зареєстровані у вищезазначеній квартирі, хоча фактичне місце мешкання вони не змінили та в отриману квартиру не переїхали.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України, вселення громадян в житлові приміщення здійснюється на підставі ордеру, ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 11.02.2011 року повторний шлюб між сторонами був розірваний. Через загостренні відносини між сторонами та іншими членами їхньої сімї відповідач переїхав до іншого помешкання, а саме в квартиру АДРЕСА_7, технічний стан якої потребував ремонту, умови для проживання в ній були не задовільними.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

В червні місяці 2011 року позивачка з сином ОСОБА_11 розпочали ремонт в квартирі АДРЕСА_4. Матеріали справи містять докази понесених позивачкою витрат на ремонт квартири та сплату комунальних послуг. Разом з тим, відповідачем також були надані суду копії квитанцій до прибуткового касового ордеру, накладні, товарні чеки про сплату ним комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_8 та сплату за будівельні матеріали в указаній квартирі в період з 2009 року до 2012 року.

Всі представлені сторонами докази здійснення ними ремонту і сплати комунальних послуг були прийняті судом та обєктивно оцінені.

Протягом усього часу сумісного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідач зловживає спиртними напоями, чинить психологічне насильство шляхом погроз, залякування фізичною розправою, виражаючись при цьому нецензурною лайкою, що призводить до емоційних переживань сина та погіршення здоровя позивачки. Такі обставини підтверджуються копіями численних звернень позивачки до органів внутрішніх справ на неправомірні та протиправні дії відповідача, в результаті чого відділ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України Одеської області (на даний час Білгород-Дністровський ВП ГУНП в Одеській області) виніс відповідачу девять офіційних попереджень та чотири рази відповідача було притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення за ст.. 173-2 КУпАП.

Також, з відмовних матеріалів, що були представлені суду Білгород-Дністровським МВ ГУМВС України в Одеській області для дослідження вбачається, що за період сумісного проживання відповідач двічі звертався до правоохоронних органів з заявами про неправомірні дії позивачки щодо нього.

За розясненням Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» в п. 17 постанови № 2, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Таким чином, для застосування цієї норми необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено суду факту систематичного порушення відповідачем правил співжиття, вчинення ним аморальних поступків, а також не надано суду доказів на підтвердження того, що до відповідача застосовувались заходи громадського впливу, які не дали результату, що є обовязковою умовою для застосування норм статті 116 ЖК України.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що між сторонами існує особиста неприязнь, яка переходить у конфлікт, що перешкоджає співмешканцям повноцінно, спокійно та з повагою один до одного проживати в одній квартирі дотримуючись всіх правил добросусідства.

Правова оцінка відносин, що склалися між сторонами приводить суд до висновку про неможливість виселення відповідача з квартири АДРЕСА_5, оскільки його дії не входять до переліку підстав для примусового виселення особи з займаного приміщення, що передбачені ст..116 ЖК України: виселення громадян без надання громадянам іншого жилого приміщення, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Вказаною нормою Закону передбачено виселення громадян у разі систематичного та грубого порушенням правил порядку проживання у займаному приміщенні.

Як зазначалось вище, таких дії з боку відповідача виявлено не було, а виявлено лише протиправні дії відповідача відносно особисто ОСОБА_12 Припинення сімейних відносин з наймачем будинку (квартири) та особиста неприязнь не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Тобто, конфліктні відносини співмешканців не є достатньою та самостійною підставою для виселення особи.

Статтею 117 ЖК України передбачається виселення громадян у разі визнання ордера недійсним.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Як зазначено у статті 60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Стаття 7: зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть.

Тобто на підставі вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із зазначених вимог.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення права такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

В інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ звернуто увагу на те, що «Відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.

При цьому суду необхідно врахувати, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України).

Таким чином, відмова у задоволенні позовної вимоги про виселення ОСОБА_2 з займаного жилого приміщення квартира АДРЕСА_9 виключає можливість задовольнити вимогу про зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання

Виходячи з викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.. 47 Конституції України, постановою Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст..ст. 16, 29, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 74, 88, 130, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Білгород-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, зняття з реєстраційного обліку, виселення, стягнення майнової шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя