Справа № 490/9730/15-ц
н/п 2/490/4802/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

09 грудня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Константиновському О. Г.

за участю представника позивачів - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/9730/15-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Константиновському О. Г.

за участю представника позивачів - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача, в якому просили визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на те, що відповідач, який є колишнім чоловіком ОСОБА_3, не проживає за вказаною адресою без поважних причин понад 13 років, хоча має ключі та вільний доступ до квартири, у зв'язку з чим вважають, що він втратив відповідно до закону право користування житловим приміщенням.

Представник позивачів у судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив про їх задоволення з підстав, визначених у позовній заяві.

Відповідач до суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, представника до суду не направив.

Вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, допитавши у судовому засіданні свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.01.1997 року ОСОБА_2 та членам її сім'ї ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 загальною площею 44,7 кв. м.

03 лютого 2009 року сторони уклали та нотаріально посвідчили договір про поділ квартири, відповідно до якого було здійснено поділ зазначеної квартири квартири та встановлено по 1/4 її частки за кожним із співвласників.

18 червня 2010 року відповідач та ОСОБА_4 уклали договір дарування частини квартири, відповідно до умов якого відповідач подарував позивачці належну йому 1/4 частку зазначеної вище квартири.

Судом встановлено, що на теперішній час відповідач ОСОБА_5 не є співвласником квартири АДРЕСА_1, однак станом на 15.09.2015 року зареєстрований за вказаною адресою.

Як вбачається із акту про непроживання від 14.09.2015 року, відповідач ОСОБА_5 за вищезазначеною адресою не проживає з грудня 2002 року. Вказаний акт було складено у присутності жителів кв. АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Як пояснили допитані у судовому засіданні вищезазначені свідки, відповідач не проживає за вказаною адресою близько десяти років, виїхав із житлового приміщення добровільно, наміру вселитися не заявляв. При цьому також зазначили, що позивачі перешкод відповідачу у користуванні квартирою не чинили.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, шо власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи відсутність домовленості між сторонами, суд дійшов висновку, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин близько тринадцяти років, при цьому не є співвласником квартири понад п'ять років, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН