Справа № 355/1599/15-ц
Провадження № 2/355/682/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Лисюка О.Д.

при секретарі Ющенко Л.А., Сивоголовко Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Баришівка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в :

25 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами про встановлення факту будівництва за спільні із своєю покійною співмешканкою коштів житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою с. Дернівка Баришівського району по вул. Чубаря, 9 та визнання права власності на ? частку вказаного майна.

В подальшому, позивач уточнивши свої позовні вимоги зазначив, що проживаючи із 1981 року однією сімєю із ОСОБА_5, ними, за рахунок спільно праці та спільних коштів був побудований житловий будинок з господарськими спорудами за адресою с. Дернівка Баришівського району по вул. Чубаря, 9.

11 травня 2013 року ОСОБА_5 померла, а тому, спадщина після її смерті була прийнята самим позивачем та донькою померлої ОСОБА_6, яка 31 березня 2014 року також померла. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є відповідачка по справі ОСОБА_4, яка не визнає за ним права на проживання в будинку, який був збудований його руками.

Просить суд постановити рішення, яким встановити факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка померла 11 травня 2013 року вели спільне господарство, мали спільний бюджет в період з 1981 року по 11.05.2013 року, встановити факт, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований по вул. Чубаря 9, с. Дернівка, Баришівського району Київської області побудований внаслідок їхньої спільної праці та визнати за позивачем право власності на ? частку житлового будинку загальною площею 33.5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 суду пояснила, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові судової палати від 25.12.2013 року в справі № 6-135 цс/13, майно набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо :

1)майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї ( при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету;

2)інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Її довіритель ОСОБА_2 проживав разом із покійною ОСОБА_5 однією сімєю із 1981 року, що підтверджено рішенням Баришівського районного суду від 19.03.2014 року. Спочатку, вони проживали в будинку матері ОСОБА_5 , а згодом, за спільні кошти від реалізації сільськогосподарської продукції, індивідуальної праці кожного з них побудували житловий будинок з господарськими спорудами. При цьому, ОСОБА_2 сам, без будь-якої допомоги звів стіни будинку із деревяних брусів, зробив крівлю, поли та інше.

Оскільки покійна ОСОБА_5 була важко хворою, то майже всю домашню роботу по утриманню стада кіз, великої кількості качок та курей виконував ОСОБА_2 При цьому, враховуючи, що останні пять років до своєї смерті ОСОБА_5 майже не ходила, то допомагав їй рухатися, а коли вона злягла повністю, то пів-року здійснював за нею безпосередній догляд.

Дочка ОСОБА_5 ОСОБА_6 до своєї матері приїздила дуже рідко оскільки проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Не було її і на похоронах матері, а тому, всі витрати на поховання, взяв на себе ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_5 її довіритель звернувся до Баришівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом де йому було повідомлено про зміну заповідального розпорядження ОСОБА_5, яка все своє майно заповіла своїй дочці - ОСОБА_6 позбавивши його будь-яких прав на будинок.

Просить суд постановити рішення, яким встановити факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка померла 11 травня 2013 року вели спільне господарство, мали спільний бюджет в період з 1981 року по 11.05.2013 року, встановити факт, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований по вул. Чубаря 9, с. Дернівка, Баришівського району Київської області побудований внаслідок їхньої спільної праці та визнати за позивачем право власності на ? частку житлового будинку загальною площею 33.5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами.

Позивач ОСОБА_2 позовні вимоги викладені в своїй заяві до суду підтримав повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Баришівського району Київської області в судове засідання не зявився, до суду надійшов лист в якому відповідач позов визнає в повному обсязі, просить розглянути справу за відсутності їх представника ( а.с.59 )

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. До суду надійшло письмове заперечення відповідачки по суті позовних вимог.

В обгрунтування своїх заперечень зазначає, що їй не зрозуміло, чому по даній справі вона є відповідачем оскільки жодна із вимог позивача до неї не скерована.

Вважає, що довідки ОСОБА_3 сільської ради Баришівського району за № № 248,249,250 не є належними доказами оскільки не підтверджені жодними фінансовими документами.

Окрім того, право власності ОСОБА_5 на вказаний будинок було зареєстровано 02.04.2008 року тому, якщо розглядати дану справу в контексті оспорення права власності покійної на весь будинок, то сплинув строк позовної давності, який закінчився 02.04.2011року, ще за життя ОСОБА_5

Більш того, різниця у віці між позивачем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2) та її бабою ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3) який становить 33 роки, слід розцінювати як ставлення матері до своєї дитини, яка її утримує.

Звертає увагу суду на ту обставину, ОСОБА_2 за свого життя жодного дня ніде не працював, будинок зводила безпосередньо її баба та оплачувала роботу майстрів та вартість матеріалів.

Просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка померла 11 травня 2013 року з 1981 року проживали однією сімєю без укладення шлюбу в будинку, в якому проживала ОСОБА_5 та знаходився за адресою с. Дернівка Баришівського району по вул. Чубаря, 9.

В подальшому, вони спільними зусиллями розібравши старий будинок, на його місці в 1988 році побудували інший житловий будинок та здійснили будівництво двох сараїв та вбиральні. Дані обставини підтверджуються копією технічного паспорту на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок по вул. Чубаря 9, с. Дернівка, Баришівського району Київської області, відповідно до якого, будинок та один сарай та вбиральня були побудовані в 1988 році, а інший сарай - побудований в 2004 році ( а.с. 7-9 ).

Відповідно до розяснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму ВС « Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України » від 12.06.98 №16 ( у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин ), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 закону « Про власність », відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 №20. Правила ст.ст. 22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із ч.1 ст.17 закону «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною 2 ст.112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом п.5 постанови Пленуму ВС від 22.12.95 №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» ( у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин ), розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 закону « Про власність », ст.22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 стст.17, 18, п.2 ст.17 закону « Про власність » ), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення ч.1 ст.17 закону «Про власність» вважається правильно застосованим.

Судом встановлено, що житловий будинок по вул. Чубаря, 9 с. Дернівка Баришівського району Київської області був збудований внаслідок спільної праці та побуту позивача ОСОБА_2 та покійної ОСОБА_5 за їхній спільний бюджет.

Свій висновок суд обгрунтовує наступним.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи.

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що з покійною ОСОБА_5 вони підтримували дружні відносини, часто їздила до неї погостювати. Безпосередньо бачила, як ОСОБА_2, який проживав однією сімєю із покійною, працював на будівництві житлового будинку, а згодом і двох господарських споруд, оскільки вони тримали досить велику кількість домашньої живності.

Оскільки ОСОБА_5 важко хворіла та їй важко було рухатися, то ОСОБА_2 всіляко надавав їй допомогу, здійснював за нею догляд. Зі слів покійної їй було відомо, що у неї є дочка, яка проживає у Яворівському районі Львівської області та яка приїздить дуже рідко. Про свою онуку, яка є відповідачем по даній справі, ОСОБА_5 взагалі нічого їй не розповідала.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що в с. Дернівка Баришівського району, він проживає по вулиці, яка є поряд із вулицею Чубаря. ОСОБА_2 знає із вісімдесятих років 20-го століття, оскільки той мав дуже велике господарство, а саме велику череду кіз, багато качок та іншу живність. Оскільки ОСОБА_5 важко хворіла на ноги, то майже всю роботу по господарству здійснював ОСОБА_2, який ще і доглядав за покійною.

Стверджує, що позивач та ОСОБА_5 проживали в одному будинку як чоловік і жінка, хоча остання і була значно старшою за ОСОБА_2 Вони разом побудували новий деревяний житловий будинок, куди вселилися у 1988 році.

ОСОБА_9 за весь період, бачив декілька разів, а про існування онуки, йому взагалі нічого не було відомо, хоча із покійною часто розмовляв.

Після смерті ОСОБА_5, всі турботи по організації похорон, взяв на себе ОСОБА_2, оскільки ніхто із рідних на похорон не приїхали.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона проживає по вул. Франка, яка розташована поряд з вулицею Чубаря, на якій проживали ОСОБА_2 та нині покійна ОСОБА_5

У вказаному житловому будинку ОСОБА_2 почав проживати ще до її народження, тобто з 1981 року, вони постійно тримали велике підсобне господарство, догляд за яким здійснював безпосередньо позивач, оскільки його дружина ОСОБА_5 мала поганий стан здоровя. Бачила як ОСОБА_2 власноруч будував житловий будинок, в якому вони разом із ОСОБА_5 проживали, господарські будівлі та споруди.

Стверджує, що всі витрати на поховання ОСОБА_5 взяв на себе ОСОБА_2 оскільки ні доньки, ні онуки на похоронах не було.

За пів-року до своєї смерті, ОСОБА_5 взагалі не була ходячою, а тому догляд за нею здійснював безпосередньо ОСОБА_2

З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Чубаря 9, с. Дернівка, Баришівського району Київської області, власник ОСОБА_5 вбачається, що будинок , 1 сарай та вбиральня були побудовані в 1988 році, а інший сарай побудований в 2004 році, тобто під час проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сімєю.

Окрім показів свідків встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме:

-копією паспорту та ідентифікаційного коду позивача;

-копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 1 - ОК № 288482;

-довідкою №248 від 16.09.2015 року виданою виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Баришівського району Київської області;

-довідкою №249 від 16.09.2015 року виданою виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Баришівського району Київської області;

-довідкою №250 від 16.09.2015 року виданою виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Баришівського району Київської області;

-копією спадкової справи № 211/2013 до майна померлої 11.05.2013 року ОСОБА_5;

-копією спадкової справи № 17/2014 СР №56110872 заведеної після смерті ОСОБА_6;

-копією листа Баришівської районної державної нотаріальної контори;

-копією рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 березня 2014 року;

-копією ухвали Баришівського районного суду Київської області від 22.01.2015 року;

-копією технічного паспорту на житловий будинок;

іншими матеріалами справи.

Посилання відповідачки ОСОБА_4 викладені в її запереченнях до заявленого позову щодо того, що житловий будинок по вул. Чубаря , 9 с. Дернівка Баришівського району Київської був побудований за особисті кошти ОСОБА_5 в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами.

Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину в спільному сумісному майні подружжя підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5, за спільний бюджет було створено спільне майно у вигляді житлового будинку за адресою с. Дернівка Баришівського району по вул. Чубаря, 9.

Керуючись ст.30,47 Конституції України, ст.ст. 10, 11,57,209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ч.2 ст.112 ЦК УРСР, ч.1 ст.17 Закону України « Про власність», п.5 постанови Пленуму ВС від 22.12.95 №29 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», п.12 постанови Пленуму ВС « Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України » від 12.06.98 №16 , суд

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно, задовольнити в повному обємі.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, яка померла 11 травня 2013 року вели спільне господарство, побут та бюджет в період з 1981 року по 11.05.2013 року.

Встановити факт, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований по вул. Чубаря 9, с. Дернівка, Баришівського району Київської області побудований внаслідок спільної праці ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 померлої 11 травня 2013 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 33,5 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами що розташовані по вул. Чубаря 9, с. Дернівка, Баришівського району Київської області.

На дане рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_11