Справа № 204/5283/14-ц
Провадження № 2/204/168/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок виконання основного зобовязання у розмірі 108297,75 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 865623 грн. 92 коп. за договором про надання споживчого кредиту № 1 від 25.06.2007 року, укладеного між АКТБ «Укрсиббанк» на ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру загальною площею 71,40 кв.м., житловою площею 38,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки № 0/1 від 25.06.2007 року шляхом передачі іпотеко держателю ПАТ «Дельта банк» право власності на вказане майно; визнати за позивачем право власності на предмет іпотеки та припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3О, ОСОБА_4О на квартиру АДРЕСА_2, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою; висилити вищезазначених осіб та усіх мешканців, які проживають і зареєстровані у даній квартирі; витребувати від відповідачів та передати позивачу правовстановлюючі документи або їх дублікати на дану квартиру, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. В обґрунтування позову вказав, що 25.06.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладеного договір споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 77500 доларів США, який зобовязався повернути у повному обсязі в строк до 24.06.2016 року або достроково зі сплатою 13,5 відсотків річних за користування кредитом. 13.02.2009 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту, відповідно до якої номер договору змінено на № 1 та відповідачу було продовжено кінцевий термін повернення кредиту 24.06.2021 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором іпотеко давці ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 передали у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 71,40 кв.м., житловою площею 38,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності від 20.12.2006 року та зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 06.06.2007 року № 19110084. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано Банком в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «Укрсиббанк» змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк». 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі квазаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 108297,75 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 865623 грн. 92 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 60293,60 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 521891 грн. 74 коп.; заборгованість по процентам 43004,15 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 343732 грн. 17 коп. Таким чином, з метою захисту прав та інтересів позивача існують всі підставі для витребування від іпотекодавця технічного паспорту та правовстановлюючих документів на предмет іпотеки. Також, через неможливість реалізувати права іпотекодавця за відсутності ключів від квартири, існують всі підстави для їх витребування від іпотекодавця технічного паспорту та правовстановлюючого документу на предмет іпотеки або їх дублікати, а також ключі від квартири. Крім того, мешканці квартири чинять перешкоду у доступі до предмету іпотеки, використовують спірну квартиру для проживання, що є порушенням та обмеженням прав іпотеко держателя. Відповідно до вимог законодавства позивачем було направлено письмову вимогу про виконання зобовязання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про виселення мешканців та вимогу про направлення іпотеко держателю усієї наявної документації на предмет іпотеки разом з ключами. Однак вимоги позивача не виконано, що є підставою для виселення мешканців, у звязку з чим вимушений звернутися з позовом до суду.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Суду пояснив, що згідно Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути примусове стягнення. Відчуження без згоди власника нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення за споживчими кредитами в іноземній валюті, та за умов, що таке майно використовується як місце постійного проживання позивальника, за умови, що у позичальника не знаходиться інше майно та загальна площа такого житлового майна не перевищує 140 кв.м. Тому, майно, яке підпадає під дані ознаки не може бути примусово стягнуте. Вважає, що правовідносини, які склалися між ним та позивачем підпадають під дію даного Закону, а тому на час дії даного мораторію слід відмовити у задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши відповідача ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено 25.06.2007 року договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у доларах США в сумі 77 500 доларів США, зі сплатою 13,5 відсотків річних за користування кредитом, а Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 24 червня 2016 року (а.с.16-17).

13.02.2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору надання споживчого кредиту № 0 від 25.06.2007 року, відповідно до якого змінився реєстраційний номер договору в системі обліку банку на № 1 та відповідачу було продовжено кінцевий термін повернення кредиту 24.06.2021 року (а.с.24-25).

В забезпечення виконання усіх грошових зобовязань за кредитним договором 3 1 від 25.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 0/1.

Відповідно до п.1.4 договору іпотеки, предметом договору іпотеки є квартира № 234 в житловому будинку № 65 по вул. Робоча у м. Дніпропетровську, загальної площа 71,4 кв.м, житлова 38,7 кв.м. (а.с.28-30).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Але в порушення зазначених вимог, представником позивача не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у відповідача виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 108297,75 доларів США, оскільки надана до суду виписка по кредитному договору стосується періоду з 25.06.2007 року по 10.02.2012 року, де основний борг складає 59083,64 доларів США, а заборгованість по про строчці складає 6 546,66 доларів США (а.с.47-57).

Розрахунку заборгованості по кредитному договору та процентам за користування кредитом позивач суду не надав.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Таким чином, якщо докази стосовно повідомлення Відповідача про заміну кредитора у зобов'язанні відсутні, то це в силу ст. 517 ЦК України дає право боржнику не виконувати свого обов'язку новому кредиторові.

Даний висновок підтверджується правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.07.2014 р. у справі N 6-22306св14, ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.11.2013 р. справа N 6-30641св13).

Позивачем не надано доказів стосовно повідомлення відповідача про зміну кредитора, тому відсутні належні і допустимі докази того, що ПАТ «Дельта банк» набув права власності в якості кредитора до відповідача ОСОБА_1

Окрім того, копія договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (а.с.79-82), яка міститься в матеріалах справи не може вважатися належним та допустимим доказом в порушення вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження переходу прав вимоги до позивача за кредитним договором № 1 від 25.06.2007 року та за договором поруки № 002 від 01 червня 2013 року до ПАТ «Дельта банк», оскільки зазначена копія договору містить лише деякі сторінки вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги, що позбавляє суд можливості в повному обсязі ознайомитись з його умовами для встановлення правовідносин, що склались між сторонами. Крім того, оригінал даного договору до суду надано не було.

Крім цього, за змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Судом встановлено, що в іпотеку передано квартиру № 234 в житловому будинку № 65 по вул. Робоча у м. Дніпропетровську, загальної площа 71,4 кв.м., житлова 38,7 кв.м., яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, оскільки кредитний договір був укладений 25.06.2007 року, а квартира належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності від 20.12.2006 року та зареєстрована Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 06.06.2007 року. Таким чином, відсутні передбачені законом підстави для виселення відповідачів із даної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Одночасно, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу»та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України, який останній зробив на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 березня 2015 року при ухваленні постанови у справі № 6-44цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону.

За таких обставин, позовні вимоги не знайшли свого обґрунтування в ході розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 512, 514, 516, 517, 526, 575, 589, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. 109 ЖК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність та виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська