н/п 2/490/3960/2015 Справа № 490/7861/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Ковальовій Я.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики від 07.06.2013 року у сумі 72000,00 грн., пеню у розмірі 17854,98 грн. та з % річних у розмірі 38584,00 грн.

Позивач у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовні заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, договором не передбачена його відповідальність за невиконання ОСОБА_3 зобов*язань за договором займу від 07.06.2013 року та вказаний договір він підписав як свідок.

Обставини справи, встановлені судом.

07.07.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір займу, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 72000 грн., а він в свою чергу зобов'язався повернути її у повному обсязі в строк до 31.08.2013 року.

Із матеріалів цивільної справи №490/14917/13-ц вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу з ОСОБА_3 борг у сумі 72000,00 грн., пеню у розмірі 2485,48 грн., неустойку в розмірі 532,60 грн. та судові витрати у сумі 750,00 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.08.2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором займу від 07.07.2013 року в загальному розмірі 75018,08 грн. та судовий збір в розмірі 750 грн. В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У відповідності до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, не допускається одностороння відмова від зобов'язань, крім того зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив термін, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або чинним законодавством.

Частинами 1, 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно положень статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Однак, із змісту договору позики вбачається, що сторонами договору є ОСОБА_1 та ОСОБА_3, при цьому права та обов*язки гаранта - ОСОБА_2 - умовами договору не передбачені.

Оскільки договір укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за такого він є обов*язковим для виконання сторонами цього договору. Порушення боргових зобов*язань ОСОБА_3 не створює юридичних наслідків для відповідача, оскільки він не є стороною договору.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та необхідність відмови в позові по суті.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в строки та в порядку, передбаченому ст.ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова