Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/5067/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Котляр А.М.
Провадження №22-ц/778/4710/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Дашковська А.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника за довіреністю товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансові Перспективи» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначали, що 23.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір на суму 53 000 доларів США строком до 22.08.2034 року.

З метою забезпечення виконань зобовязання, 23.08.2007 року між АКІБ «УкрСибабнк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобовязався відповідати за невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором.

08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним договором, ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та актом прийому-передачі документації, що були додані позивачем до позовної заяви.

У порушення вимог кредитного договору, позичальник свої зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 05.05.2014 року виникла заборгованість у розмірі 53 499,48 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 609 894,07 грн..

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором, що станом на 05.05.2014 року складає 53 499,48 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 609 894,07 грн., судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ «Дельта Банк» в особі представника за довіреністю ТОВ «Фінансові Перспективи» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити в повному обсязі.

Представники ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансові Перспективи» не зявилися до апеляційного суду, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) та розписками про вручення судової повістки (а.с. 226, 228, 232).

Причини неявки в судове засідання не повідомили, будь яких письмових клопотань від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що 23.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 53 000 доларів США строком до 22.08.2034 року (а.с.6-15).

З метою забезпечення виконань зобовязання, 23.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №0/ІІ, відповідно до якого поручитель зобовязався відповідати за невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором (а.с.18-20).

Крім того, 23.08.2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки №0/3, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.93-95)

08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним договором, ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та актом прийому-передачі документації від 03.03.2012 року (а.с.26-28).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у той самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним цього обовязку.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність (ст.554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договором поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до вимог частин другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів .

У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та пунктів 3.1.2 та 6.2 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 21 січня 2009 року ОСОБА_3 вимогу, яку він особисто тримав 21 січня 2009 року , де боржника повідомлено про те, що у разі непогашення заборгованості за кредитним договором на протязі тридцяти одного календарного дня з дати отримання даної вимоги, термін повернення кредиту на підстав п.3.1.2 та розділу 6 кредитного договору буде визнано таким, що настав через тридцять два календарних дня з дати отримання даної вимоги ( а.с.65).

Таким чином, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання.

Судом першої інстанції встановлено, що строк виконання основного зобовязання за кредитним договором від 23.08.2007 року встановлений в п. 1.2.2 договору до 22.08.2034 року (а.с.7) був змінений банком шляхом надіслання вимоги банку про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ними платежів боржнику 21.01.2009 р., яку ОСОБА_3 було отримано особисто 21.01.2009 року, що підтверджується його підписом на вимозі (а.с.65)

Оскільки ОСОБА_3 у визначений вимогою строк погашення заборгованості здійснено не було, виконавчим написом приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 №1037 від 03 квітня 2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в забезпечення зобовязань за кредитним договором №0 від 23.08.2007 року, строк платежу, за яким настав 23.02.2009 року (а.с.96).

При цьому, встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із цим позовом 01.08.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачами у суді першої інстанції (а.с.1, 63).

Предявивши вимогу про дострокове погашення заборгованості та скориставшись своїм правом на звернення стягнення за виконавчим написом нотаріуса, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання і був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Зазначений правовий висновок Верховного суду України викладений у постановах від 8 жовтня 2014 року у справі № 6-128цс14, від 21.01.2015 року у справі № 6-190цс14 та в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог на підставі ст.ст. 256, 267, 559 ЦК України, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності без поважних причин, про застосування якої заявлено відповідачами ( а.с.63-64; 68-69).

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи, з добутими доказами і відповідає вимогам закону.

Твердження апеляційної скарги про те, що строк виконання основного зобовязання не було змінено банком, оскільки не було направлено письмове повідомлення із встановленням нового строку виконання зобовязання, не ґрунтується на вимогах закону та умов кредитного договору.

Так, розділом 6 кредитного договору прописано порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку, де передбачені умови зміни терміну виконання основного зобовязання у разі невиконання боржником вимог банку щодо погашення заборгованості за кредитом, з яких не вбачається обовязковість направлення банком боржнику окремого письмового повідомлення із встановленням нового строку виконання зобовязання ( а.с.9)

Доводи апелянта щодо неправильності висновку рішення суду про пропуск позивачем строку позовної давності внаслідок його переривання діями боржника зі слати заборгованості у жовтні 2012 року на суму 1807,22 доларів США та у лютому 2013 року на суму 183,92 доларів США не знайшли свого підтвердження.

Згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку; позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Надходження коштів за даним кредитним договором у порядку погашення заборгованості у сумі 1807,22 доларів США та 183,92 доларів США не є вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання боргу, а є наслідком примусового виконання органами ДВС виконавчого напису нотаріуса №1037 від 03.04.2009 року, що підтверджується ОСОБА_5 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 15 серпня 2012 року та випискою по особовим рахункам ОСОБА_3 (а.с.97-98, 234-235).

З викладеного слідує висновок, що безпосередньо відповідач ОСОБА_3 не вчиняв дій, якими визнавав борг, а відбувалося примусове виконання виконавчого напису нотаріуса, а тому не може вважатися підставою для переривання строку позовної давності на підставі ч.1 ст. 264 ЦК України

Будь - яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для ухвалення нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника за довіреністю товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансові Перспективи» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: