У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2015 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду , що не підлягає примусовому виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання від ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання на території України рішення суду м. Брешя Італійської Республіки від 25.01.2010 року про усиновлення.

Відповідно до клопотання від 05.10.2015 року ОСОБА_1 просить про надання дозволу на виконання на території України рішення суду м. Брешя Італійської Республіки від 25.01.2010 року про усиновлення та внести відповідні зміни в актовий запис про його народження .

Згідно ч. 1 статті 400 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 392-394 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Згідно зі ст. 399 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Визнанням іноземного судового рішення в Україні є дозвіл нашої держави на поширення його дії на територію України з такими самими правовими наслідками, які виникають в результаті набрання законної сили рішеннями, ухваленими судами України. Визнання - надання юрисдик- ційному акту іноземної держави сили і значення рішення вітчизняного суду, яке не вимагає застосування примусових заходів на захист і поновлення порушеного права.

Отже, для того, щоб рішення іноземного суду, яке не підлягає примусовому виконанню, могло бути визнано в Україні, обов'язково має бути дотримана одна із 2 умов: 1) визнання цього рішення передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 2) це рішення визнається в Україні за принципом взаємності за домовленістю ad hoc з іноземною державою, рішення суду якої має виконуватися в Україні.

В п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень посуті, вносити до останніх будь-які зміни.

У ст.52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах зазначено, що винесені установами юстиції кожної з Договірних Сторін і, що вступили в законну силу рішення, що не вимагають за своїм характером виконання, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови якщо: а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу; б) справа відповідно до цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане, не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони.

Відповідно до роз'яснень, зазначених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» №12 від 24.12.1999 року, згідно зі ст.ст. 51, 52 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» рішення, які не потребують виконання, зокрема, про встановлення факту усиновлення, які постановлені судом однієї з Договірних Сторін і набрали законної сили, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови, що установою юстиції запитуваної Договірної Сторони раніше в цій справі не було постановлено рішення, яке набрало законної сили, або якщо згідно з даним договором, а в непередбачених ним випадках - згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано, справа не належить до виключної компетенції її установ юстиції; якщо згідно з міжнародним договором така справа порушується за клопотанням особи, на захист прав якої спрямовано рішення, провадження розпочинається лише за його наявності, в протилежному випадку компетентний суд вирішує питання про визнання рішення іноземного суду, яке не потребує виконання, лише за наявності заперечення проти нього з боку заінтересованої особи (інші такі рішення вважаються визнаними без судового розгляду чи будь-яких спеціальних процедур).

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України, не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорення батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення; усиновлення; визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 394 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити ім'я (наймену вання) боржника, зазначення його місця проживання(перебування), його місцезнаходження чи місце знаходження його майна в Україні.

Оскільки клопотання не відповідає вимогам ст. 394 ЦПК України, а саме не містить зазначення наявності заперечення проти нього з боку заінтересованих осіб і зазначення імен заінтересованих осіб, їх місця проживання (перебування), а рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, за відсутності певних умов не потребує спеціального судового провадження для його визнання в Україні, тобто підлягає виконанню на загальних підставах за принципом взаємності, то на підставі ч.4 ст.394 ЦПК України клопотання підлягає залишенню без розгляду і поверненню разом з усіма доданими до нього документами особі, що його подала.

Таким чином, під час вивчення даного клопотання, додатків до нього, встановлено обставини, які свідчать про недодержання вимог, передбачених Главою 1 Розділу VIII ЦПК України і які перешкоджають призначенню даного клопотання до судового розгляду та дають підстави для залишення зазначеного клопотання без розгляду із поверненням клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, що його надала.

Щодо вимоги заявника про внесення відповідних змін в актовий запис про його народження, суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи вимоги ст.233 СК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини державний орган реєстрації цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Крім того такий спосіб захисту не передбачений ст.401 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 392-394, 399-401 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду , що не підлягає примусовому виконанню - залишити без розгляду та повернути його разом з документами, що додані до нього, ОСОБА_1.

Після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, заявник має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова