Справа № 296/2629/13-ц
Провадження № 2/296/220/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

при секретарі Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 327 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2) до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Житомирський міський територіальний центр соціального обслуговування про розірвання спадкового договору, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати спадковий договір, укладений 12.08.2011 р. між нею та відповідачем у звязку із невиконанням набувачем розпоряджень відчужувача. У ході розгляду справи позивач померла, а правонаступником залучено її сестру гр. ОСОБА_2, яка будь-яких змін або доповнень до первісного позову, в межах своїх прав за ст.ст.27,31 ЦПК України, не вносила. Як вбачається із вступної частини позову, у лютому 2013 року позивачу стало відомо, що 12 серпня 2011 року між нею та відповідачем було укладено спадковий договір. Укладено цей договір про те, що вона відчужує за ним, передає після своєї смерті у власність відповідачу належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1. Дане помешкання має загальну площу 41,26 кв.м., складається з двох житлових кімнат житловою площею 26,2 кв.м. та службових приміщень. У пункті 7 названого договору вказано, що за згодою сторін на набувача майна покладаються такі обов'язки: спілкуватись з відчужувачем на теми, що стосуються її стану здоров'я та її побутових проблем; відвідувати відчужувача у випадку влаштування її до лікарні; поховати відчужувача у разі його смерті. У пунктах 8 і 10 даного договору, право власності на її квартиру переходить до набувача у разі виконання ним умов цього договору та після смерті відчужувача. У разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. При цьому, відчужувач не призначив особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору, а при житті самостійно мала здійснювати цей контроль, посмертні розпорядження відчужувачем не надаються.

Однак, всі обставини викладені на обґрунтування заявленої вимоги у позові не стосуються предмету доказування за ст. 1308 ЦК України, оскільки, як вказується у зверненні позивач взагалі спадкового договору з відповідачем не укладала, і в день його укладення лише підписувала якійсь документ особі, яка прийшла до неї разом із відповідачем ОСОБА_3 і останній її представив як працівника з «Житомиргаз». Решта обставин, які викладені у позові також цілком стосуються саме підтвердження відсутності намірів укладати такий правочин з ОСОБА_3 та заперечення самого факту укладання спадкового договору. Проте, вимог про визнання такого правочину недійсним у звязку із вчиненням його під впливом помилки або обману, позивачем, і в подальшому його правонаступником, до суду не заявлено.

Таким чином, з врахуванням вимог ч.1 ст.11 ЦПК України про те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, у даній справі судом приймались і оцінювались докази на підтвердження наявності або відсутності обставин невиконання набувачем (відповідач ОСОБА_3Й.) розпоряджень відчужувача (позивач ОСОБА_1О.) за умовами спадкового договору (ч.1 ст.1308 ЦК), укладеного між ними 12 серпня 2011 року.

В судовому засіданні правонаступник позивача та її представник підтримали заявлені вимоги у повному обсязі і просили їх задовольнити.

Відповідач і його представник позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити. У своїх запереченнях на позов вказували, що про укладення спадкового договору позивач ОСОБА_1 знала з 08 серпня 2011 року, коли уповноважила ОСОБА_3 як вказано у відповідній довіреності, представляти її інтереси в будь-яких компетентних органах, організаціях, підприємствах, в бюро технічної інвентаризації, в комунальних службах, пов'язані зі збором та підготовкою документів для відчуження належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5. Оспорюваний спадковий договір підписано саме ОСОБА_1 в присутності приватного нотаріуса ОСОБА_4 у його офісі. При цьому нотаріус перевірив особи сторін, їх дієздатність, належність позивачці квартири. Крім того, за свідченнями гр. ОСОБА_6, позивач ОСОБА_1 розповідала їй про те, що уклала спадковий договір з ОСОБА_3.

В лютому 2013 року про укладення спадкового договору стало відомо родичам ОСОБА_1 - рідній сестрі ОСОБА_7, племінниці ОСОБА_8 та її чоловікові ОСОБА_9, які діючи, на думку відповідача, з корисливих мотивів, за відсутності у ОСОБА_1 чоловіка та дітей, тобто спадкоємців першої черги, користуючись похилим віком та станом здоров'я ОСОБА_1, змусили її підписати позовну заяву. Однак, відповідач вказує, що з моменту підписання договору він належним чином, сумлінно виконував свої зобовязання. Через перешкоди, які чинять родичі ОСОБА_1, що полягають у недопусканні його до спілкування з ОСОБА_1, він змушений спілкується з останньою через листи, про що свідчать повідомлення про їх вручення.

Щодо відвідування та піклування вищевказаними родичами ОСОБА_1, відповідач вказує, що заходили вони до неї вкрай рідко, в основному через декілька днів після отримання нею пенсії і сама ОСОБА_1 неодноразово скаржилася сусідам, що знову приходили родичі і забрали у неї гроші. Про те, що родичі ОСОБА_1 не хочуть їй допомагати, не раз чули сусіди від неї самої. Також відповідач вказує, що у прибиранні квартири родичі їй не допомагали, про що свідчить запис у медичній карті ОСОБА_1 від 29.05.2012 року. Крім того, як свідчить копія зошиту соціального робітника ОСОБА_10, остання почала провідувати ОСОБА_1 з 30.08.2012 року і виходячи з даних, наведених у зошиті, ОСОБА_1 не замовляла продуктів для повноцінного харчування таких як картопля, крупи, м'ясо, риба та овочі. Також відповідач вказує, що соціальний працівник не могла придбати ОСОБА_1 телефонний апарат, тому це зробив він на день народження позивачки, що підтверджується відповідним документом.

Крім цього, відповідач заперечив факт його приходу 12.08.2011 р. до ОСОБА_1 з представником ПАТ «Житомиргаз». У лютому 2013 р. за участі відповідача у квартирі ОСОБА_1 було встановлено газовий лічильник, що підтверджується актом від 13.02.2013 року. На думку відповідача, родичі позивача навмисно фальшують наведений факт і дату його відвідування позивачки 12 серпня 2011 року, з наміром ввести в оману, що начебто під виглядом підписання документів «Житомиргазу» ОСОБА_1 вдома було підписано спадковий договір, оскільки єдиним документом, який було підписано за участю представників ПАТ «Житомиргаз» - це акт про встановлення газового лічильника, який було підписано ОСОБА_2, що перебувала у квартирі ОСОБА_11 під час робіт по установлення газового лічильника і запуску його в роботу.

Як вказує відповідач 24 січня 2013 року ОСОБА_1 впала у своїй квартирі. Близько 18 години це помітили її знайома на імя Маша та сусідка ОСОБА_12 (мати відповідача), почувши крізь двері її стогін. За допомогою запасних ключів їм вдалося попасти у квартиру №31 та викликати швидку допомогу. Медичний стан не дозволяв ОСОБА_1 самостійно викликати карету швидкої медичної допомоги, за свідченнями ОСОБА_6 позивач лежала головою під стільцем та не могла встати. Карету швидкої допомоги викликала його мати ОСОБА_12, також вона зателефонувала родичам ОСОБА_1, однак останні прийшли лише наступного дня. Згідно огляду хірурга, травматолога і рентгенологічного знімку у ОСОБА_1 діагностували перелом шийки правого стегна.

Також відповідач зазначав, що у 2000 році ОСОБА_1 передала ключі від своєї квартири його матері ОСОБА_12, яка не раз виручала позивачку, коли вона закривала двері і забувала взяти з собою ключі, про що свідчать сусіди, зокрема свідок ОСОБА_13. ОСОБА_1 отримувала лікування згідно призначень лікаря, записаних у її амбулаторній картці. ОСОБА_1 особисто передавала ОСОБА_12 свій паспорт, у якому лежав ідентифікаційний номер, 550 грн. та документи на квартиру, про що свідчить письмово гр. ОСОБА_6. Екземпляр спадкового договору ОСОБА_1, за її проханням зберігався у відповідача ОСОБА_3 від дня його укладення, про що ОСОБА_1 просила останнього ще у нотаріуса ОСОБА_4. Крім того, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не могла будь-що вимагати у ОСОБА_3 так як родичі ОСОБА_1 проти її волі з 17.02.2013 року нікого з сусідів не допускали до останньої. З тої самої причини він та його мати, не могли повернути ОСОБА_1 передані на зберігання нею самою документи та гроші.

З посиланням на викладені обставини, відповідач просив відмовити у заявленому позові.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_4 в судовому засіданні вказував, що гр. ОСОБА_1 особисто приходила 12.08.2011 р. разом із відповідачем, вказувала на своєму бажанні укласти спадковий договір, ним особисто було розяснено їй всі наслідки за договором, його умови та обовязки сторін. Остання поводила себе впевнено, адекватно ситуації, приділила увагу картинам мистецтва розташованим у офісі, не зважаючи на вік справляла враження інтелектуальної, різносторонньої особи, яка цілком розуміла свої дії щодо можливого укладення правочину та їх наслідки.

Представник третьої особи Житомирського міського територіального центру соціального обслуговування ОСОБА_10 у своєму виступі повідомила про відвідування гр. ОСОБА_1 як особи, що перебувала на обліку у центрі соціального обслуговування, однак з пояснень представника не виключається факт відвідування позивачки відповідачем, оскільки як встановлено в ході розгляду справи останні тривали у різний час.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобовязується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі смерті набуває право власності на майно відчужувача. Таким чином, з цього витікають реальні правові наслідки: 1) для набувача - виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача); - набуття права власності на майно відчужувача, в разі його смерті. 2) для відчужувача - розірвати договір у судовому порядку у разі невиконання набувачем його розпоряджень (ст. 1308 ЦК) - виконати обов'язки, передбачені спадковим договором (п.1 договору) та користуватись правом (п.6) вимагання належного виконання набувачем його обов'язків за цим договором.

Статтею 1308 ЦК України передбачено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2011 року між ОСОБА_1 /позивач/ та ОСОБА_3 /відповідач/ укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №204.

Спадковим договором /п.7/ на набувача ОСОБА_3 покладено наступні обов'язки: спілкуватись з відчужувачем на теми, що стосуються її стану здоров'я та її побутових проблем; відвідувати відчужувача у випадку влаштування її до лікарні; поховати відчужувача у разі його смерті. У пунктах 8 і 10 даного договору, право власності на її квартиру переходить до набувача у разі виконання ним умов цього договору та після смерті відчужувача. У разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. При цьому, відчужувач не призначив особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору, а при житті самостійно мала здійснювати цей контроль, посмертні розпорядження відчужувачем не надаються.

Як на правову підставу звернення до суду з позовом про розірвання спадкового договору, позивач покликалася на те, що будь-якого договору вона з відповідачем не укладала, однак вимагала розірвання цього договору з тих підстав, що відповідач не виконував свої обовязки, її розпорядження, не піклувався про неї, не доглядав, оскільки від нього вона цього не потребувала, а тому договір повинен бути розірваним.

При вирішені даного спору, суд також враховує, що за жодним неодноразовим викликом суду з визнанням явки позивача обовязковою до настання смерті, остання в судові засідання не зявилась, і зясувати вказані розбіжності з її особистою участю не представилось можливим. Позовна заява надійшла до суду у березні 2013 року, в той час як у лютому 2012 року родичі позивачки, зокрема правонаступник за позовом, почали чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 з ОСОБА_1, у її відвідуванні та виконанні ним своїх обовязків за договором, що знайшло своє підтвердження при допиті свідків. Вказана обставина не виключає і побічно підтверджує пояснення відповідача проте, що саме родичі позивачки стали ініціювати звернення останньої до суду, і свого волевиявлення її у цьому не було.

Проте, враховуючи, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приймав вказану обставину до уваги, однак в межах заявленої позовної вимоги за вимог ст.57 ЦПК України, встановлював наявність або відсутність обставин за ч.1 ст. 1308 ЦК на підставі показань свідків та письмових доказів.

Так, допитані в судових засіданнях свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_12, ОСОБА_20 повністю підтвердили обставини на яких ґрунтував свої заперечення відповідач, а саме піклування та догляд ОСОБА_3 за ОСОБА_1 з серпня 2011 року по лютий 2013 року. Зокрема з показань вказаних свідків видно, що позивач була одинока літня жінка, яка потребувала догляду як за собою, так і за помешканням. Відповідач, і часто його мати, тривалий час допомагали позивачці, доглядали її, готували їжу, забезпечували ліками, возили до лікарні, на рентген, мати відповідача допомагала їй митися, забезпечили встановлення газового лічильника, вона їм довіряла ключ, дозволяла відкривати квартиру у її відсутність, коли гуляла у дворі, для працівників сусіднього ринку, які залишали у оселі свої речі. При спілкуванні з ОСОБА_1 у 2013 році (свідок ОСОБА_14М.) зясувалось, що та не знала, що її родичі перешкоджають відповідачу її відвідувати і спілкуватись.

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, суд дійшов висновку, що з пояснень вказаних осіб в судових засіданнях не вбачається наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги (ч.1 ст.57 ЦПК), оскільки показання про те, що за ОСОБА_1 у спірний період часу (серпень 2011 р. лютий 2013 р.) доглядали і піклувались її родичі (сестра і племінниця з чоловіком), а також не укладання нею договору з ОСОБА_3, у даній справі не стосується предмету доказування. Крім того, показання вказаних свідків не виключають факту виконання відповідачем своїх обовязків по спадковому договору, оскільки ґрунтуються на особистій необізнаності останніх з цього приводу (свідки не бачили цього, не чули від позивачки про таке тощо) в той час як такі дії відповідача (виконання обовязків) потребували періодичного, не тривалого відносно доби, відвідування позивачки, піклування нею, забезпечення її щоденних потреб, що не вимагало постійного перебування біля неї або у її оселі і в той час коли це могли б спостерігати вищевказані свідки сторони позивача.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За змістом норм ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 1308 ЦК України передбачено, що спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача (ОСОБА_1О.) або набувача (ОСОБА_3Й.).

ОСОБА_1 подавала при житті позов про розірвання спадкового договору з ОСОБА_3, але рішення по суті спору, за життя позивача, прийняте не було, проте справа у звязку із смертю ОСОБА_1 закрита не була, і після зупинки провадження у справу вступив правонаступник.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року визначено, що: «Згідно зі статтею 1308 ЦК спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред'являти вимоги про розірвання спадкового договору».

Згідно із керівними розясненнями викладеними у абзаці 4 пункту 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі предявлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевірити, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено, відповідно до ст. 3 ЦПК України.

Судом встановлено, що укладаючи спадковий договір, позивач ОСОБА_1 діяла на власний розсуд, умови спадкового договору їй були добре відомі, нотаріус роз'яснював йому умови та наслідки укладеного договору.

Посилання у позові на факт не укладення спадкового договору, спростовуються як поясненнями самого нотаріуса так і поясненнями відповідача, який підтвердив пояснення нотаріуса щодо порядку укладання договору.

Приписами частин 11,12 ст.44 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

В судовому засіданні на підставі пояснень відповідача та третьої особи нотаріуса встановлено, що під час укладення спадкового договору останнім було роз'яснено його зміст та правові наслідки укладення такого, сторони ознайомилися зі змістом договору та погодилися з його умовами, підписавши спадковий договір.

Слід зазначити, що доводи позовної заяви щодо заперечення факту укладення саме спадкового договору, не заслуговують на увагу, оскільки не є підставою для розірвання договору в контексті ст. 1308 ЦК України, і дослідження вказаних обставин суд вважає порушенням принципу диспозитивності цивільного процесу.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є безпідставною, в судовому засіданні стороною позивача не доведено невиконання набувачем розпоряджень відчужувача та невиконання обовязків по договору, стороною позивача не подано, а судом не здобуто доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Відмова в задоволенні позовних вимог не позбавляє сторону позивача (правонаступника) права звернутися до суду з позовом у спосіб, встановлений законом та захистити право, як він вважає порушеним.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 14, 16, 203, 215, 1302-1308 ЦК України, Європейською конвенцією з прав людини та основоположних свобод», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»№7 від 30.05.2008 р., ст.ст. 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2) до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Житомирський міський територіальний центр соціального обслуговування про розірвання спадкового договору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Р. А. Галасюк