АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/8683/2015 Головуючий у 1-й інстанції -Цокол Л.І.
Доповідач - Заришняк Г.М
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого: Заришняк Г.М.

Суддів: Андрієнко А.М.,Мараєвої Н.Є.

при секретарі: Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року по справі за клопотанням стягувача АТ «АБЛВ Банк» (AS «ABLVBank») про надання дозволу на примусове виконання рішення третейського суду при асоціації комерційних банків Республіки Латвія від 02.12.2013 у справі № 240/2013 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь АТ «АБЛВ Банк» (AS «ABLVBank») заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

Стягувач АТ «АБЛВ Банк» звернувся в суд із клопотанням і просить визнати та дати дозвіл на примусове виконати на території України Рішення Третейського суду при асоціації комерційних банків Латвії від 02 грудня 2013 року у справі № 240/2013 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь AT АБЛВ Банк» (AS «ABLV Bank») (вул. Елізабетес, 23, м. Рига, LV-1010, єдиний реєстраційний номер 1) заборгованості у розмірі 62.907,23 латвійських лат, з яких 43.782,26 латвійських лат неповернена сума позики, 10.555,72 латвійських лат - відсотки за використання позикою, 7.905,00 латвійських лат - пеня за затримку платежів та витрати третейського суду в сумі 664,25 латвійських лат.

Своє клопотання обґрунтовує невиконанням в добровільному порядку боржниками рішення, та нормами Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 1995 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Третейського суду при асоціації комерційних банків Латвії від 02 грудня 2013 року у справі № 240/2013 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь AT "АБЛВ Банк" (AS «ABLV Bank») (вул. Елізабетес, 23, м. Рига, LV-1010, єдиний реєстраційний номер 1) заборгованості у розмірі 62.907,23 латвійських лат, з яких 43.782,26 латвійських лат неповернена сума позики, 10.555,72 латвійських лат - відсотки за використання позики, 7.905,00 латвійських лат - пеня за затримку платежів та витрати третейського суду в сумі 664,25 латвійських лат, що складає 2 068 003грн. 70коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2,посилаючись на порушення судом нормматеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу суду та постановити нову, якою залишити без розгляду та повернути заявникові зазначене клопотання.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, наведених в ній.

Представник стягувача проти задоволенні апеляційної скарги заперечував, вважаючи ухвалу суду законною.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Судом встановлено, що 12.12.2011 року між AT «АБЛВ Банк» (AS «ABLV Bank»), що зареєстрований за законодавством Республіки Латвії (надалі -«Стягувач»), та Товариством «БАРІНГТОН ОВЕРСІЗ ЛІМІТЕД» («BARINGTON OVERSEAS LIMITED») було укладено Кредитний договір № ARV-251.

Для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 12 грудня 2011 року між Стягувачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № ARV-251/02, відповідно до якого він зобов'язався відповідати за виконання зобов'язань за Кредитним договором (надалі - «Договір поруки 1») .

Для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 12 грудня 2011 року між Стягувачем та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки № ARV-251/01, відповідно до якого вона зобов'язався відповідати за виконання зобов'язань за Кредитним договором- «Договір поруки 2») .

Згідно пункту 5.1. Договору поруки 1 та пункту 5.1. Договору поруки 2 будь-який спір, розбіжність або позов, що випливає з договору поруки, що стосуються зміни, порушення, припинення, законності, дії або тлумачення договору поруки, розглядаються на розсуд позивача (сторони) в судах Латвійської Республіки або в третейському суді Асоціації комерційних банків Латвії в Ризі відповідно зі статутом, регламентом зазначеного третейського суду і положенням про витрати третейського суду.

У зв'язку з невиконання зобов'язань за Кредитним договором Стягувач звернувся з позовом до Третейського суду при асоціації комерційних банків Латвії.

Рішенням Третейського суду при асоціації комерційних банків Латвії від 02 грудня 2013 року у справі № 240/2013 за позовом AT «АБЛВ Банк» (AS «ABLV Bank») до ОСОБА_2 ОСОБА_4, стягнуто солідарно на користь з боржників на користь Банку заборгованість у розмірі 62.907,23 латвійських лат, з яких 43.782,26 латвійських лат неповернена сума позики, 10.555,72 латвійських лат - відсотки за використання позики, 7.905,00 латвійських лат - пеня за затримку платежів та витрати третейського суду 664,25 латвійських лат .

У зв'язку зі вступом Латвійської Республіки до Європейського союзу та введенням в обіг на території Латвії євро, з 1 січня 2005 року Банк Латвії визначив наступний фіксований курс прив'язки євро до латвійського лату: 1 EUR = Ls 0,702804, а тому розмір заборгованості Боржників в перерахунку на євро складає: 62.907,23 латвійських лат / 0,702804 = 89.508,92 євро

Згідно зі ст.ІІІ Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, укладеної у м.Нью-Йорку (далі Нью-Йорська конвенція) арбітражне рішення незалежно від того, в якій країні воно винесене визнається обов»язковим. Такі ж за змістом положення містяться у ст.35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідно до вимог ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Виконання рішення іноземного суду передбачено Договором про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 1995 року, укладеного між Україною і Латвійською Республікою, який ратифікований у відповідному порядку.

Відповідно до статті 13 Договору про правову допомогу документи, що були на території однієї з Договірних Сторін складені або засвідчені офіційною особою (нотаріусом, офіційним перекладачем, експертом тощо) в межах компетенції та за встановленою формою і засвідчені печаткою, приймаються на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення.

Документи, що на території однієї Договірної Сторони розглядаються як офіційні, користуються і на території другої Договірної Сторони доказовою силою офіційних документів.

Договором про правову допомогу, як спеціальним актом, у даному випадку встановлена спрощена процедура легалізації документів та не передбачена обов'язковість проставлення апостилю, а тому останній не є необхідним, про що зазначено в Конвенції.

За таких обставин, посилання в апеляційній скарзі на те, що на поданих заявником документах відсутнє проставлення апостиляне заслуговує на увагу.

На підставі частини 2 статті 394 ЦПК України до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Стягувачем до клопотання додано:

належним чином завірену копію рішення суду, в якому зазначено про набрання ним законної сили з відповідним засвідченим перекладом на українську мову;

довідку Третейського суду Асоціації комерційних банків Латвії від 14 лютого 2014 року № 2-7/15 про набрання Рішенням законної сили та обов'язковим до виконання сторонами ;

Договір поруки 1 та Договір поруки 2 належним чином засвідчені, у яких міститься підтвердження наявності арбітражного застереження;

належним чином завірену копію ухвали про відкриття провадження у справі ;

підтвердження повідомлення обох боржників про призначення судового засідання ;

два клопотання Боржника 1 та Боржника 2 про відкладення розгляду справи, що підтверджує їх обізнаність прочас судового розгляду .

Згідно з роз»ясненнями, що містяться в Пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

З огляду на викладене посилання в апеляційної скарзі на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Договору між Українською та Латвійською Республікою про правову допомогу, оскільки даний Договір не регулює питання визнання та виконання рішення іноземного третейського, не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 396 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено у випадках встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 49 Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, у визнанні судового рішення або у дозволі виконання може бути відмовлено: 1) якщо особа, яка порушила клопотання, або відповідач у справі не взяв участі в процесі внаслідок того, що йому чи його уповноваженому не був своєчасно та належним чином вручений виклик до суду; 2) якщо у тому самому правовому спору між тими ж сторонами на території Договірної Сторони, де повинно бути визнане та виконане рішення, було вже винесене рішення, що набуло чинності, або якщо установою цієї Договірної Сторони було раніше порушено провадження у даній справі; 3) якщо згідно з положеннями даного Договору, а у випадках, не передбачених даним Договором, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинно бути визнаним та виконаним, справа відноситься до виключної компетенції її установ; 4) якщо відсутній документ, що підтверджує згоду сторін у справі про договірну підсудність.

Судом не встановлені обставин для відмови у визнанні рішення та наданні дозволу на його виконання. Крім того відсутні підстави стверджувати про порушення вимог ст.ст. 46,47 вказаного Договору.

За таких обставин, вказане рішення третейського суду підлягає виконанню на території України.

Відповідно до частини 8 статті 395 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Суд першої інстанції правильно здійснив перерахунок заборгованості на національну валюту.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, що обставин для відмови у визнанні рішення та наданні дозволу на його виконання не встановлено, а тому обґрунтовано визнав та надав дозвіл на примусове виконання на території України Рішення Третейського суду при асоціації комерційних банків Латвії від 02 грудня 2013 року у справі № 240/2013 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь AT "АБЛВ Банк" (AS «ABLV Bank») заборгованості у розмірі 62.907,23 латвійських лат, з яких 43.782,26 латвійських лат неповернена сума позики, 10.555,72 латвійських лат - відсотки за використання позики, 7.905,00 латвійських лат - пеня за затримку платежів та витрати третейського суду 664,25 латвійських лат, що складає 2 068 003грн. 70коп.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального права і не може бути скасована з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: