АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2649/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" , Черкаського відділення Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк'" , ОСОБА_7 про припинення поруки та визнання недійсним договору про внесення змін до договору поруки,-

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" , Черкаського відділення Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк'" , ОСОБА_7 про припинення поруки та визнання недійсним договору про внесення змін до договору поруки.

Позивач посилався на те, що 24 жовтня 2006 року між сторонами було укладено договір поруки № 1-895/06-034-518.

Зазначений договір поруки був укладений в забезпечення виконання ОСОБА_7, зобов'язань за кредитним договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №895/06-034-518, укладеним 24 жовтня 2006 року між останньою та банком, по якому банк надав ОСОБА_8 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 52 000 доларів США зі сплатою 13,00 % річних з кінцевим строком повернення кредиту до 21 жовтня 2016 року.

Наприкінці березня 2014 року позивачу стало відомо, що в жовтні 2008 року між відповідачами по справі була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до кредитного договору, згідно умов якої з 20 жовтня 2008 року розмір відсоткової ставки за користування кредитом по кредитному договору збільшився до 15 % процентів річних.

Банк ніяких повідомлень про вказані зміни відсоткової ставки для ОСОБА_7 за користування кредитом по кредитному договору не направляв. Згоди на продовження його поруки щодо таких змін умов кредитного договору позивач не надавав, а також ніяких додаткових угод до договору поруки щодо вказаних змін з відповідачами на момент підвищення відсоткової ставки не підписував

На підставі наведеного, позивач просив суд визнати припиненою поруку його, ОСОБА_6, перед ПАТ "Укрсоцбанк" з 20 жовтня 2008 року за договором поруки № 1-895/06-034-518, укладеним 24 .10.2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк", ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Визнати недійсним договір про внесення змін до договору поруки №1-895/06-034-518, від 24 .10.2006 року, укладений 29.10.12 року між ПАТ "Укрсоцбанк", ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 було відхилено а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд виходив з того, що після укладення між ПАТ "Укрсоцбанк" і ОСОБА_7 кредитного договору та між банком і ОСОБА_6 договору поруки ( від 24.10.2006 року), позивачу було направлено повідомлення про порушення позичальником своїх зобов'язань перед банком(22.12.10 р.), де було вказано суму заборгованості та відсоткову ставку в 15 %. Не оспорюючи факт підвищення відсоткової ставки, і фактично погоджуючись з нею, сторони укладають договір про внесення змін до договору поруки, а кредитор і позивальник ще й графік погашення кредиту.

Тобто суд прийшов до висновку про те, що позивач був обізнаний про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором як поручитель, і фактично погодився з цим, уклав з банком договір про внесення змін до договору поруки, а тому доводи позивача про те, що зміна відсоткової ставки та зміни до договору поруки необхідно визнати недійсними, - не знайшли свого обґрунтування в судовому засіданні, нічим об'єктивно не підтверджені. Крім того, позивач, на думку суду, пропустив строк звернення до суду з позовом, враховуючи, як видно із справи, що з часу отримання в грудні 2010 року позивачем вищезгаданого повідомлення про порушення позичальником (ОСОБА_7І.) своїх зобовязань перед банком, в якому вказувалась вже підвищена ставка по процентам, і до звернення до суду з даним позовом (травень 2014 року) пройшло більше трьох років.

Проте, з такими висновками не можна погодитися.

По справі встановлено, що 24 жовтня 2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" і ОСОБА_7 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-518, згідно якої відповідач отримала кредит в розмірі 52000 доларів США строком до 21 жовтня 2016 року зі сплатою 13 % річних.

У забезпечення цього кредитного договору того ж дня (24.10.2006 року) між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №1-895/06-034-518, згідно якого поручитель зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-518 від 24.10.2006 року (ар. спр. 5 - 6).

Додатковою угодою №1 до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, укладеною 28.10.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7, збільшено розмір відсоткової ставки за користування кредитом до 15 % річних з 20 жовтня 2008 року (ар. спр. 8).

29 жовтня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір про внесення змін до договору поруки № 1-895/06-034-518 від 24.10.2006 року, згідно якого у звязку із зміною умов кредитування за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-518 від 24.10.2006 року сторони домовилися викласти підпункт 2.1.2 пункту 2.1 статті 2 договору поруки № 1-895/06-034-518 від 24.10.2006 року в наступній редакції: «2.1.2 сплата процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором, яким обумовлене Основне зобов'язання, а також додатковими угодами про внесення змін (доповнень) до договору, яким обумовлене основне зобов'язання, згідно з яким буде змінюватись розмір процентної ставки, а також сплата комісії у розмірі, строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов'язання» (ар. спр. 7).

Згідно із ч.1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зі змісту ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобовязальними відносинами, він є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.5 ст. 555 ЦК України).

За положеннями ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У відповідності до розяснень в п.22 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Згідно розяснень в п.24 цієї ж постанови відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Суд послався на наведені розяснення вищестоящої інстанції, однак належним чином їх не застосував.

Встановлено по справі, що в договорі поруки № 1-895/06-034-518 укладеному між сторонами від 24.10.2006 року, не була передбачена можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати, чи збільшення неустойки, чи відстрочення виконання. У звязку із внесенням змін додатковою угодою №1 від 28.10.2008 року до кредитного договору між сторонами, якою з 20.10.2008 року збільшена процентна ставка за користування кредитом до 15% , був укладений між сторонами 29.10.2012 року договір про внесення змін до договору поруки № 1-895/06-034-518 від 24.10.2006 року , яким узгоджувалось збільшення процентної ставки і розмір комісії, а також строки їх сплати в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобовязання.

З матеріалів справи вбачається, що на імя боржника позичальника ОСОБА_7 і на імя поручителя ОСОБА_6 22.12.2010 року банком направлялися листи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № 1-895/06-034-518 від 24.10.2006 року, які , ніби, кожним з адресатів отримані 23.10.2010 року, як свідчать додані банком копії судових повідомлень про вручення судових повісток і рекомендованих листів на ар. спр. 40-41 (зворотній бік). В цих листах зазначається, що банк надав ОСОБА_7 кредит в сумі 52000 доларів США зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 21.10.2016 року на умовах, визначених договором кредиту.

Посилаючись на дану обставину, представник банку, стверджуючи, що позивач довідався про порушення свого права в день отримання вищевказаної вимоги, тобто 23.12.2010 року, з якого розпочався перебіг строку позовної давності і сплив 22.12.2013 року, враховуючи, що ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом в травні 2014 року, просив письмовою заявою застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позовних вимог про припинення поруки та визнання недійсним договору про внесення змін до договору поруки (ар. спр.39).

Звертаючи увагу на наведений факт отримання позивачем 23.12.2010 року вказаної вимоги банку, суд прийшов до висновку про обізнаність позивача щодо підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, фактичне погодження з цим, тому відмовив в задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що вказані вище листи вимоги направлялися банком 22.12.2010 року на імя позичальника ОСОБА_7 та на імя поручителя ОСОБА_6 на одну і ту ж адресу: м. Черкаси, вул. С.Смірнова, №2/346 поштові повідомлення про вручення адресатам рекомендованого листа заповнені одним і тим же почерком (рукою) (мабуть, працівником пошти), особистих підписів кожного з адресатів не містять, тому не можна стверджувати з беззаперечністю про те, що ОСОБА_6 дійсно сам отримав вимогу і був обізнаний про підвищення процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором №895/06-034-518. Та й зовсім не має даних про те, що з ним це було погоджено (або узгоджено), що має бути здійснено в письмовій формі.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобовязання , то істотними умовами договору поруки є обовязкове посилання на основне зобовязання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобовязання, забезпеченого порукою тягне за собою і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору поруки. Згідно з ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи вищезазначене, а також вимоги ст. 547 ЦК України щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватися у письмовій формі.

Слід зауважити, що 13% від отриманої в кредит суми становить 6760 доларів США, це оплата процентів становить по 563 долари в місяць, а якщо відсоткова ставка дорівнює 15% то це становить суму сплати відсотків по 650 доларів США щомісячно, тобто на 87 доларів більше. Враховуючи, що щомісячно мають погашатися не тільки проценти за користування кредитними коштами, а й сума кредиту, комісії та й інші, то зазначене підвищення відсоткової ставки можна визнати суттєвим.

Таким чином з матеріалів справи встановлено, що банком було допущено у 2008 році збільшення процентної ставки за кредитним договором , яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, що є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-67 цс 11 від 19 грудня 2011 року, №6-97 цс- 13 від 25 вересня 2013 року, які згідно ст. 360-7 ЦПК України являються обовязковими для судів.

Отже, враховуючи наведене, висновки суду про те, що з ОСОБА_6 як поручителем було погоджено банком збільшення процентної ставки за кредитним договором, не відповідають обставинам справи, згідно яких згода (дійсна воля) поручителя в належній письмовій формі висловлена не була, в звязку з чим слід визнати припиненою поруку ОСОБА_9 перед ПАТ "Укрсоцбанк" з 20 жовтня 2008 року за договором поруки № 1-895/06-034-518, укладеним 24 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

Необґрунтовано застосовано судом і строк позовної давності, що практично застосовується до обґрунтованого позову, що не врахував суд і що свідчить не на користь висновків суду . До того ж, як зазначалось вище, беззаперечно не доведено факт обізнаності ОСОБА_9 в грудні 2010 р. про підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Як встановлено з матеріалів справи, 29 жовтня 2012 року між сторонами банком, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був укладений договір про внесення змін до договору поруки № 1-895/06-034-518 від 24.10.2006 року, яким у звязку із зміною умов кредитування за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-518 від 24.10.2006 року сторони домовилися викласти пункти договору поруки № 1-895/06-034-518 від 24.10.2006 року (п.п. 2.1.1 ; 2.1.2 статті 2 договору) в іншій редакції, а саме п. 2.1.2 в такій : «2.1.2 сплата процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором, яким обумовлене Основне зобов'язання, а також додатковими угодами про внесення змін (доповнень) до договору, яким обумовлене основне зобов'язання, згідно з яким буде змінюватись розмір процентної ставки, а також сплата комісії у розмірі, строки та в порядку що визначені договором, яким обумовлене Основне зобов'язання» фактично , як вбачається, вносяться зміни у вказаний договір поруки шляхом застосування нової редакції до окремих його положень, зокрема в п. 2.1.2 щодо можливості зміни розміру процентів (відсоткової ставки), розміру комісії і строків їх виплати для поручителя у відповідності із змінами таких (параметрів) за основними зобовязанням, тобто без згоди поручителя, що безумовно суттєво впливає на права останнього.

Враховуючи, що вказаний договір від 29.10.2012 року є «додатковим правочином», яким внесено зміни до основного правочину, - договору поруки між сторонами від 24.10.2006 року за № 1-895/06-034-518, виходячи з того, що є (визнана) припиненою порука за основним зобовязанням, внесення вказаних змін суперечить ст.559 (припинення поруки) ст.598 (зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом) ЦК України.

Як правильно вказує апелянт, такий правочин про зміни основного зобовязання, який укладений вже після припинення цього зобовязання, не створює будь яких правових наслідків, що обумовлені цим правочином.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Отже, слід визнати недійсним договір про внесення змін до договору поруки № 1-895/06-034-518 від 24.10.2006 року, укладений 29 жовтня 2012 року між ПАТ "Укрсоцбанк", ОСОБА_7 та ОСОБА_6, задоволивши позовні вимоги останнього і в цій частині.

Таким чином, рішення суду, висновки якого не відповідають обставинам справи , вимогам закону, підлягають до скасування з ухваленням нового, - у відповідності з наявними матеріалами справи, - про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 в повному обсязі.

В звязку з цим у відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України з ПАТ "Укрсоцбанк" належить стягнути на користь ОСОБА_6 у відшкодування витрат по судовому збору 365,40 грн..

Керуючись ст.ст. 303; 304; 307; 309; 316;317;218 ЦПК України, судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити .

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2014 року по даній справі скасувати .

Позовні вимоги ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" , Черкаського відділення Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк'" , ОСОБА_7 про визнання поруки припиненою та визнання недійсним договору про внесення змін до договору поруки задоволити.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк'" з 20 жовтня 2008 року за договором поруки № 1-895/06-034-518, укладеним 24 жовтня 2006 року між Акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

Визнати недійсним договір про внесення змін до договору поруки № 1-895/06-034-518 від 24 жовтня 2006 року, укладений 29 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк'", ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

Стягнути з ПАТ "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_6 у відшкодування витрат по судовому збору 365 грн.40 коп..

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :