_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5194/15
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

03 вересня 2015 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Сукач П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника позивача про забезпечення позову по справі за позовом ТОВ "Факторингова Компанія "ФК Факторинг" до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

У вересні позивач, у особі представника ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи -ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про витребування майна домоволодіння №20-А та земельну ділянку №20 , що знаходяться по вулиці Костанді в м. Одесі.

Одночасно із заявленням позовних вимог, представник позивача заявив і вимоги про застосування у справі заходів забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна, домоволодіння №20-А та земельної ділянки №20, що знаходяться по вулиці Костанді в м. Одесі.

В обґрунтування зазначеної вимоги представник позивача вказував на те, що предметом розгляду справи є витребування зазначеного майна з чужого незаконного володіння, та з такого, відповідач, дізнавшись про відкриття провадження у справі може вжити заходів щодо відчуження спірного майна, що у майбутньому істотним чином ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку, коли заяву про забезпечення позову подано до відкриття провадження у справі, така заява має бути розглянута впродовж двох днів та лише у випадку поли порушується питання про захист прав інтелектуальної власності, у іншому випадку вирішення питання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі вбачається не можливим. Таким чином вимоги позивача про забезпечення позову розглянуті невідкладно після відкриття провадження у справі.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову формально відповідає приписам та вимогам, встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим з наданих до суду відомостей цивільної справи №520/12286/15-ц передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не вбачається.

Так, на вирішенні суду перебуває спір про витребування майна з чужого незаконного володіння (домоволодіння №20-А та земельної ділянки №20, що знаходяться по вулиці Костанді в м. Одесі) з тих підстав, що позивач вважає себе законним власником такого майна.

Позивач просить суд накласти арешт та заборонити вчиняти певні дії щодо предмету спору. Така можливість передбачена положеннями п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України: позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходиться у нього або інших осіб, або забороною вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України).

З аналізу наведених правових положень та розяснень вбачається, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно (та при забороні відповідачу вчиняти наведені дії щодо майна вселення, виселення, зняття чи постанову на реєстраційний облік осіб) необхідно встановити, чи належить на час вирішення питання про забезпечення позову таке майно відповідачу.

На час вирішення питання про забезпечення позову на підтвердження наведених обставин, встановлення яких вбачається обовязковим для правильного вирішення заяви про забезпечення позову, до матеріалів справи долучено Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №35498369 від 26.03.2015 року, згідно якого право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1,

Разом з тим суд звертає увагу на те, що такий витяг датовано 26.03.2015 року, тобто близько півроку до вирішення питання про забезпечення позову, а тому, з огляду на те, що на теперішній час відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна перебувають у відкритому доступі та отримання відомостей з них не є складною процедурою що потребує багато часу, суд наголошує на тому, що відомості наведеної інформаційної довідки втратили свою актуальність, заслуговують на критичну оцінку та потребують додаткового підтвердження.

Оцінюючи наведене, суд вказує на те, що з матеріалів справи - документів, що дають підстави вважати, що право власності на спірне майно зареєстроване за відповідачем не вбачається.

При цьому суд зазначає, що судам не одноразово було розяснено та наголошено судами вищих інстанції на тому, що сам факт звернення позивача до суду з відповідним позовом не є достатнім доказом наявності реального спору між сторонами.

З такого суд критично оцінює наведені докази приналежності відповідачу майна, та зазначаючи про те, що встановити передбачені законом обставини, наявність яких є належними підставами для забезпечення позову у пропонований позивачем спосіб можливим не вбачається, а тому у задоволенні зазначеної заяви про забезпечення позову слід відмовити з підстав необґрунтованості та передчасності.

Разом з тим суд розяснює позивачу те, що відмова у застосуванні заходів забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з аналогічними вимогами за умови належного їх обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 151 153, 208-210 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви ТОВ "Факторингова Компанія "ФК Факторинг" про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Прохоров П. А.