Справа № 308/2695/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності особи,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі та гідності особи.

В позовній заяві представник позивачки адвокат ОСОБА_1 зазначив, що 09 березня 2014 року на вул. Головній в м. Чоп під час випадкової зустрічі з ОСОБА_3, ОСОБА_2 почула з боку відповідачки на свою адресу потік необґрунтованих обвинувачень, образ та нецензурної лексики. При цьому такі емоції відповідачка майже завжди виражає під час зустрічі з позивачкою. Вказану подію позивачка зняла на відеокамеру свого мобільного телефону. Під час перегляду вказаного відеозапису чітко видно як відповідачка голосно, щоб це могли сприймати перехожі та чули інші присутні на вказаній вулиці люди, а в цей час людей було багато так як проходило міське «Віче», викрикувала в адресу позивачки такі слова: «аферистка», «дура», «хвора» та інші лайливі викрикування.

Вказане ставлення відповідачки до позивачки виникло після того як позивачка, яка є редактором місцевої газети «СНК - Чоп», під час проведення журналістського розслідування виявила факти зловживання службовим становищем з боку відповідачки, яка є директором ринку в м. Чоп, і реагуючи на виявлені зловживання звернулася до місцевої прокуратури для проведення розслідування.

Також зазначив, що так як позивачка являється журналістом та редактором газети її репутація та гідність мають для неї важливе значення, оскільки мешканці міста «Чоп», які є основними читачами газети повинні знати що інформація яка надається на шпальтах газети відповідає дійсності і за цим стоїть порядний і чесний журналіст та редактор. Тому постійні образи відповідачки в бік позивачки в громадських місцях є ніщо інше як спроба її дискредитувати, як фахівця в своїй галузі і просто порядну людину. І через це позивачка мусить докладати великих зусиль для підтвердження її чесного імені, що створює їй додаткові труднощі та моральний тиск.

Оскільки поширення недостовірної інформація відповідачем було здійснене шляхом викрикування цієї інформації під час проведення «Віче» на центральній вулиці міста Чоп, позивачка вважає, що захист її інтересів, в даному випадку, можливий шляхом зобовязання відповідачки публічно вибачитися перед позивачкою на шпальтах засобів масової інформації, а саме газет «Ріо» та «СНК - ЧОП».

Просив зобовязати відповідачку ОСОБА_3 публічно вибачитися перед ОСОБА_2 за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать її честь і гідність, стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та стягнути з відповідачки судові витрати.

Під час розгляду справи позивачка та її представник неодноразово змінювали позовні вимоги щодо спростування поширеної ОСОБА_3 інформації, образливих та нецензурних висловів відносно позивачки та членів її родини. На підставі уточнених позовних вимог від 07 грудня 2015 року, відповідно до ст. 31 ЦПК України, представник позивачки адвокат ОСОБА_1 просить суд: визнати поширену ОСОБА_3 09 березня 2014 року інформацію по вул. Головній в м. Чоп, про те що ОСОБА_2 «аферистка», «дура», «хвора», «… далі по тексту нецензурна лексика…», - неправдивою та такою що принижує честь і гідність ОСОБА_2; зобовязати відповідачку ОСОБА_3 публічно спростувати вказані неправдиві відомості, що паплюжать честь і гідність позивачки; встановити механізм за яким відповідачка має спростувати інформацію шляхом зобовязання відповідачки публічно спростувати неправдиві відомості на шпальтах засобів масової інформації, а саме газет «Ріо» та «СНК - ЧОП» шляхом публікації спростування наступного змісту «Поширені мною, ОСОБА_3 образливі та нецензурні вислови 9 березня 2014 року проти ОСОБА_2 та членів її родини є неправдивими, такими, що не відповідають дійсності, принижують їх честь і гідність. Приношу ОСОБА_2 та членам її родини вибачення за поширення неправдивої та образливої інформації»; стягнути з відповідачки ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.; стягнути з відповідачки судові витрати, які включають сплату судового збору та витрати на правову допомогу.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідачки адвокат ОСОБА_4 під час судового розгляду справи позов не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову і пояснив, що вирази висловлені 09 березня 2014 року ОСОБА_3 не є недостовірною інформацією, а частина слів, які адвокат позивачки ставить у провину відповідачки, взагалі відповідачкою в той день не застосовувалися. Звертав увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В подальшому на розгляд справи представник відповідачки не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 09 березня 2014 року, в м. Чоп по вул. Головній, відповідачка ОСОБА_3 спілкуючись з позивачкою ОСОБА_2, в присутності позивачки, а також сторонніх громадян, поширила щодо позивачки та членів її родини інформацію, а саме вислови про те, що остання «… далі по тексту нецензурна лексика…».

Ці дії відповідачки підтверджуються переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, що зафіксований відеокамерою позивачки, який є доказом у даній справі (а.с. 20).

Як встановлено судом,ця інформація відповідачкою була повідомлена не лише позивачці, а й третім особам, тобто мало місце доведення такої інформації до відома багатьох осіб, а томувона вважається поширеною.

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має права вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до розяснень пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Згідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Суд, визначаючи характер висловлювань ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_2, що мали місце 09 березня 2014 року, по вул. Головній в м. Чоп, оцінює їх як субєктивну думку відповідачки висловлену в брутальній, принизливій формі, що принижує гідність, честь позивачки і є підставою для покладання обовязку відшкодувати моральну шкоду.

При цьому суд зазначає, що посилання представника позивачки на те, що 09 березня 2014 року відповідачка висловлювала на адресу ОСОБА_2 інформацію, що остання «аферистка», «дура», «хвора» не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, що також стверджується переглянутим відеозаписом подій 09 березня 2014 року.

Вказана інформація, судження, оцінка щодо особи в порядку ст. 277 ЦК визнанню неправдивою не підлягає, а отже у спосіб, передбачений цією нормою закону, спростована бути не може.

Тому позовні вимоги про визнання вказаної інформації неправдивою та такою, що принижує честь і гідність ОСОБА_2 (додаткове встановлення факту про порушення особистого немайнового права позивачки та визнання інформації неправдивою), а також її спростування, не підлягають задоволенню.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_2 про те, що їй завдано моральну шкоду приниженням її репутації та гідності, оскільки в даному випадку мало місце порушення прав позивачки, а саме, порушення конституційного права на повагу до честі, гідності, яке закріплено в преамбулі Загальної декларації прав людини, гарантоване ст. 28 Конституції України, та ст.ст. 270, 297 ЦК України.

Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст. 280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв'язку з таким порушенням.

Компенсація моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних внаслідок цього порушення приниженням оцінки її гідності.

Право на компенсацію моральної шкоди це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов'язку.

У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об'єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини це неминучий супутник, соціальна «тінь» будь-чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо.

Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації.

Позивачкою зазначено про завдання їй відповідачкою моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує ступінь вини відповідачки, яка, знаходячись у громадському місці образливо висловлювалась на адресу позивачки, глибину моральних страждань позивачки, честь та гідність якої була принижена, що спричинило її моральні страждання.

Тому, суд керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, вважає, що справедливою сатисфакцією моральної шкоди буде розмір відшкодування у 10000 грн., яку слід стягнути з відповідачки на користь позивачки.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягають стягнення на користь позивачки понесені нею та документально підтвердженні судові витрати в сумі 3843.6 грн., з яких 243.6 грн. сплаченого судового збору та 3600 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 13, 90), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 277, 280, 297 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, ст. 30 Закону України «Про інформацію» суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3843 (три тисячі вісімсот сорок три) гривні 60 копійок судових витрат, з яких 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору та 3600 (три тисячі шістсот) гривень витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.