АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі: Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди квартири, стягнення орендної плати, виселення з квартири та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування збитків внаслідок дострокового розірвання договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.05.2015 року первісний позов задоволено частково. Розірвано договір найму квартири АДРЕСА_1 від 10.05.2014 року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 та зобов'язано його надати представникові ОСОБА_2 і ОСОБА_3 доступ для огляду квартири. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованість по орендній платі за житло у розмірі 10500 грн. та судовий збір в розмірі 243.60 грн.

У задоволені позову в інший частині та зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених вимог. Апелянт посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи та помилковість висновків суду, незаконність та необґрунтованість судового рішення. Вважає, що заявлені у первісному позові вимоги є суперечливими, проте суд не звернув на таке уваги й не урахував, що укладений між сторонами договір оренди житла не є короткостроковим, а тому судом неправильно застосовано норми матеріального права. Крім того, вимога позивачів щодо помісячної оплати суперечить п.5.1 Договору де зазначений гранічний термін розрахунку - 10.05.2015 року, вимога про негайну передачу ключів не обґрунтована умовами договору та суперечить ст. 367 ЦПК, а виходячи з вартості робіт та платежів, які він здійснив на користь представника позивачів, відсутні підстави вимагати стягнення коштів за оренду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник позивачів за договорами про надання правової допомоги ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити. Зазначив, що відповідач досі квартиру не звільнив, не дивлячись на закінчення терміну дії договору, встановив сигналізацію та власників до квартири не допускає.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись з позовом ОСОБА_5, діючи від імені та в інтересах власників квартири, посилався на необхідність для ОСОБА_6 вселення в свою квартиру у зв'язку із закінченням терміну її перебування на лікуванні в Інституті геронтології та на порушення відповідачем умов договору оренди, а саме: несплату орендної плати з 10.06.2014 року протягом трьох місяців поспіль, наявну заборгованість по орендній платі в розмірі 17 500 грн., заміну ним без згоди орендодавця замку на вхідних дверях, перешкоджання у огляді квартири на предмет перевірки її технічного стану.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору оренди, стягнення орендної плати та виселення відповідача, суд вважав встановленим, що між сторонами укладений короткостроковий договір найму і несплата орендної плати понад два рази є підставою для розірвання договору. Крім того, доведено, що наймодавець потребує використання житла для свого проживання і договір може бути розріваний з підстав ч. 3 ст. 825 ЦК.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 10.05.2014 року між ОСОБА_5, який уповноважений власниками квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на укладання правочинів відносно цієї квартири, та ОСОБА_1 був укладений договір оренди квартири до 10.05.2015 року, з орендною платою по 3 500 грн. в місяць та можливістю змінити строки оренди за взаємною згодою обох сторін.

Вказаний договір оренди, виходячи з положень частини другої статтів 821 ЦК України, є короткостроковим наймом.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладений між сторонами договір не є короткостроковим є надуманими.

Пунктами 5.1, 5.3 Договору оренди встановлено, що орендатор повинен сплачувати орендну плату щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, при цьому оплата комунальних платежів та за електроенергію проводиться орендарем окремо.

Відповідач не заперечував наявності заборгованості по орендній платі та не сплату її протягом трьох місяців, тобто трьох разів до звернення позивачів з даним позовом до суду.

Вказані встановлені судом обставини давали підстави для розірвання договору оренди відповідно до п. 1ч. 2 ст. 825 ЦК України й доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути прийняті до уваги.

Посилання апелянта на те, що у порушення п. 3 ст. 825 ЦК України наймодавець не попередив його про розірвання договору за 2 місяці, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки з часу повідомлення відповідача про розірвання договору та виселення на дату ухвалення судового рішення пройшло понад 7 місяців.

На час ухвалення оскаржуваного судового рішення термін дії договору оренди закінчився, проте відповідач не звільнив квартиру й до тепер.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов правильного висновку про виселення відповідача з належної позивачам квартири й доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/27300/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8991/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.