Справа № 755/8889/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Сазоновій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві, цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд: договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», визнати недійсним в частині вимог щодо кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CL-001/099/2007 від 05 лютого 2007 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 травня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва прийнято рішення у цивільній справі №2604/7022/2012 яким частково задоволено позовні вимоги TOB «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 а саме, стягнуто заборгованість за кредитним договором №CL-001/099/2007 від 05 лютого 2007 року на загальну суму 56 305,53 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 18 липня 2011 року становить 448 811,38 гривень, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700,00 гривень, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 гривень.

28 листопада 2012 року Апеляційним судом м. Києва прийнято рішення, яким рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2012 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми пені скасовано та ухвалено нове, яким позов TOB «ОТП Факторинг Україна» в цій частині задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь TOB «ОТП Факторинг Україна» пеню за порушення зобов'язань за кредитним договором №CL-001/099/2007 від 05 лютого 2007 року в сумі 616 423,82 гривень. В іншій частині рішення суду залишено без змін. 28 квітня 2009 року шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса з ОСОБА_1 вже було стягнуто суму боргу, відсотки за користування кредитом, пеню, та штрафні санкції, на загальну суму 63 487,19 доларів США та 133 488, 62 гривень.

Разом з тим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2012 року з ОСОБА_1 повторно стягнуто суму заборгованості, щодо якої вже було вчинено виконавчий напис.

05 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір за №CL-001/099/2007 відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 75 632,69 доларів США, цільове використання - на оплату комісії Банку - 1 485,87 доларів США; на придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN TOUAREG - 74 146,82 доларів США, зі строком повернення кредиту до 05 лютого 2013 року, а Позичальник зобов'язувався погашати кредит та сплачувати проценти по кредиту, та повністю погасити заборгованість та сплатити за кредитом до його закінчення.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 05 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір застави автотранспортного засобу №PCL-001/099/2007 предметом якого є легковий автомобіль - VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний № НОМЕР_1, рік випуску - 2006, колір - чорний, кузов № НОМЕР_2, тип - легковий універсал (свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3, видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 02 лютого 2007року), що належить на праві власності ОСОБА_1, посвідчений 05 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 зареєстрований в реєстрі за№369к.

28 квітня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №745, яким запропоновано звернути стягнення на легковий автомобіль - VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний № НОМЕР_1, рік випуску - 2006, колір - чорний, кузов № НОМЕР_2, тип - легковий універсал (свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3, видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 02 лютого 2007р.), що належить на праві власності ОСОБА_1. За рахунок коштів отриманих від продажу легкового автомобіля - VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний № НОМЕР_1, рік випуску -2006, колір - чорний, кузов № НОМЕР_2, тип - легковий універсал (свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3, видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 02 лютого 2007р.), пропонується задовольнити вимоги Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 59 801, 73 доларів США; сума відсотків - несплачені відсотки за користування Кредитом за період з 05.11.2008 р. по 28.04.2009 р. - 3685,46 доларів США; сума пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 06.08.2007 р. по 28.04.2009 р. - 133 211,62 гривень; штрафні санкції - 275,00 грн., загальна сума заборгованості становить: 63 487,19 (шістдесят три тисячі чотириста вісімдесят сім і 19/100) доларів США та 133 488, 62 (сто тридцять три тисячі чотириста вісімдесят вісім і 62/100) гривень.

Відповідно до Протоколу проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна № 109139/3 від 17 березня 2010 року, який проведено Приватним підприємством «НИВА-В.Ш» Філія №10 (надалі за текстом - Відповідач-2), автомобіль марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 2006 р.в., чорного кольору, тип ТЗ - легковий універсал, об'єм двигуна -3580 см -З, № кузова НОМЕР_2, д.р.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, було реалізовано за ціною продажу в сумі - 174 900,00 грн. без урахування ПДВ. Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 18707286 від 14 травня 2010 року, у зв'язку з виконанням виконавчого напису, перерахуванням коштів від реалізації заставленого майна на рахунок стягувача згідно платіжного доручення № 68412. Стягненням виконавчого збору та витрат.

Крім того, договір купівлі-продажу кредитного портфелю носить оплатний характер, про що прямо зазначено в самому договорі (п.3.1. Договору) та випливає з законодавчого визначення факторингу. В тексті договору зазначено, що передача кредитного портфелю покупцю підтверджується підписанням відповідного акту передачі документів сторонами договору (п.4.1. Договору). Розмір вартості кредитного портфелю встановлено в розмірі 275 914 980,58 грн. (п.5.1. Договору). А п.5.2. Договору визначає порядок сплати зазначеної вартості: після підписання акту приймання-передачі кредитного портфелю та отримання рахунку від Продавця. Покупець сплачує винагороду протягом 1 календарного дня з дати отримання рахунка. Проте в порушення всіх цих застережень у цивільній справі №2604/7022/2012 за позовом нового кредитора до ОСОБА_5 відсутні докази сплати вартості кредитного портфелю, копії рахунка, копії акта приймання-передачі кредитного портфелю, що свідчить про укладення сторонами договору, який не породжує правових наслідків.

Крім того, договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року укладено та підписано між ПАТ «ОТП Банк» та TOB «ОТП Факторинг Україна», а додаток 1 до зазначеного договору надано у формі витягу посвідченого представником TOB «ОТП Факторинг Україна». Разом з тим відповідно до чинного законодавства України будь-які додатки до договору підписуються тими ж сторонами, які уклали договір.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що з позивача двічі було стягнуто заборгованість за кредитним договором № CL-001/099/2007 від 05 лютого 2007 року, а саме: за рішенням суду та за виконавчим написом нотаріуса. Відносини між позичальником ОСОБА_1 та первісним кредитором припинилися після реалізації у травні 2010 року авто, від реалізації якого була покрита частина боргу позичальника. Зазначив, що позивач заперечував проти вимог нового кредитора, оскільки договір, укладений між первісним кредитором та новим кредитором не спрямований на настання реальних правових наслідків. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не можу суперечити чинному законодавству. Також, посилався на порушення вимог Закону України «Про захист справ споживачів».

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених у запереченні на позовну заяву, долучених до матеріалів справи (а.с.67-70), просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що відповідачі можуть надати всі документи про сплату грошових коштів по кредитному портфелю та акт прийому-передачі кредитного портфелю від первісного кредитора до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», однак позивач не звертався з такими вимогами до відповідачів.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в ї сукупності, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір № CL-001/099/2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 75632,69 доларів США, цільове призначення - на оплату комісії банку - 1485,87 доларів США; на придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN TOUAREG - 74146,82 доларів США, зі строком повернення кредиту до 05 лютого 2013 року, розмір платежу щомісячно - 1484,78 доларів США, фіксована процентна ставка - 11,99 % річних, а позичальник зобов'язувався погашати кредит та сплачувати проценти по кредиту, та повністю погасити заборгованість та сплатити за кредитом до його закінчення.

05 листопада 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого продавець (ПАТ «ОТП Банк») продає (переуступає) покупцю (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду.

В подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2012 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CL-001/099/2007 від 05 лютого 2007 року на загальну суму 56305 доларів США 53 центи, що за курсом Національного Банку України станом на 18 липня 2011 року становить 448811 гривень 38 копійок, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 гривень. В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с.6-9).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2012 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2012 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми пені скасовано та ухвалено нове, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в цій частині задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пеню за порушення зобов'язань за кредитним договором № CL-001/099/2007 від 05 лютого 2007 року в сумі 616 423 гривень 82 копійки. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.10-12).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилається на те, що під час розгляду справи за позовом нового кредитора до ОСОБА_1 були відсутні докази сплати вартості кредитного портфелю, копії рахунка, копії акта приймання-передачі кредитного портфелю, що свідчить про укладення сторонами договору, який не породжує правових наслідків. Крім того, договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року укладено та підписано між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а додаток 1 зазначеного договору надано у формі витягу посвідченого представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Разом з тим, відповідно до чинного законодавства України будь-які додатки до договору підписуються тими ж сторонами, які уклали договір.

В той же час, суд не може погодитися з даними твердженнями сторони позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт (ч.1 ст. 1079 ЦК України).

Відповідно до Витягу з Додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № CL-001/099/2007 від 05 лютого 2007 року, укладеним з ОСОБА_1, загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором 42 723,44 доларів США (а.с.26).

Згідно ст. 1 договору купівлі-продажу кредитного портфелю, кредитний портфель - це право вимоги до Боржників (їх Поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості Боржників перед Продавцем за Кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції, (у разі їх наявності) на Дату набрання чинності, а також права, зазначені у статті 3.3. цього Договору.

Статтею 1080 Цивільного кодексу України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 4 цього ж Закону фінансовими вважаються такі послуги: факторинг.

Частиною 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Статтею 516 Цивільного кодексу України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно п. 4.1. ст. 4 договору про купівлі-продажу кредитного портфелю, на підтвердження факту передачі кредитного портфелю, в момент укладення цього договору продавець зобов'язується передати покупцю кредитні документи.

Відповідно до п. 5.2. ст. 5 договору, покупець сплачує винагороду після підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі кредитного потрфелю та отримання рахунку від продавця шляхом переказу коштів на банківський рахунок продавця. Покупець сплачує винагороду протягом 1 календарних днів з дати отримання рахунка.

Таким чином, договором встановлено обов'язок ПАТ «ОТП Банк» передати кредитні документи в момент підписання договору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та сплату винагороди з боку покупця після підписання відповідного акту приймання-передачі кредитного портфелю та отримання рахунку від продавця. При цьому, договір про купівлю-продажу кредитного портфелю не містить положень щодо обов'язку сторін повідомляти боржника про розмір коштів, сплачених ТОВ «ОТП Факторинг» за купівлю кредитного портфелю, копій рахунків, актів приймання-передачі, враховуючи свободу сторін при укладенні договорів.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Статтею 518 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

В той же час, оскільки за вимог ст. 517, 518 Цивільного кодексу України, боржник не звертався до нового кредитора з вимогами надати відповідні докази переходу прав до нового кредитора, та не висував заперечення новому кредитору, які він мав проти первісного кредитора. В той же час, Цивільним кодексом України не встановлено обов`язку первісного та нового кредитора надсилати боржникам разом докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлюються частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний недійсним, якщо: зміст правочину суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє право чин, не має необхідний обсяг цивільної дієздатності; виявлення учасника правочину не є вільним та не відповідає його внутрішній волі; правочин вчинений у формі, не встановленій законом; правочин спрямований не на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як роз`яснено в п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Аналізуючи вищевикладені доводи, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини щодо визнання договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року укладеного між ПАТ «ОТП «Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» недійсним.

Крім того, не заслуговують на увагу, та не є підставами для визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року укладеного між ПАТ «ОТП «Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», доводи позивача щодо подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як роз'яснено 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вчинивши виконавчий напис кредитор (заставодержатель), не позбавлений можливості звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, у разі якщо станом на день розгляду справи вимоги кредитора не задоволені в межах звернення стягнення на предмет застави, та задоволення таких вимог не вважається подвійним стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог статті 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів є необґрунтованими та такими, що н підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 20, 203, 215, 516, 517, 518, 1077, 1078, 1079, 1080 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 14, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: