Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"15" жовтня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі Сагайдак Є.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди та компенсації за надану правову допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку , моральної шкоди та компенсації за надану правову допомогу, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що він з 06.10.2011р. по 05.02.2015р. працював в ПрАТ «Азовелектросталь». В період роботи на підприємстві відповідачем йому була нарахована, але не сплачена заробітна плата. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2014 року по січень2015 року, компенсацію за втрату частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати у розмірі 3672,60 грн. середній заробіток, а також компенсацію за надану правову допомогу.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги визнав в частині розрахунку середньоденної заробітної плати.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 06.10.2011р. по 05.02.2015р. та був звільнений у звязку із скороченням штату на підставі.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці. Як вбачається з довідки ПрАТ «Азовелектросталь» №2512 від 07.10.2015 року заборгованість у підприємства перед ОСОБА_1 станом на 05.10.2015 року відсутня. Так, згідно вказаної довідки, у відповідності до платіжного доручення №14 від 29.09.2015 року остаточний розрахунок з позивачем по заборгованій заробітної плати було здійснено 29.09.2015 року.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що підлягають сплаті від підприємства, закладу, організації проводиться в день звільнення. Про нараховані суми , що підлягають сплаті робітнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити робітника перед виплатою вказаних сум.

На теперішній час заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем погашена.

Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки судом встановлено, що відповідач фактично розрахувався перед ОСОБА_1 тільки 29.09.2015 року, тобто мало місце порушення законодавчо встановлених строків, то позивач має всі законі підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку.

На підставі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Згідно з розрахунку позивача, який визнано відповідачем, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 121,68 грн. Кількість робочих днів за період з 06.02.2014 року (наступний день після звільнення) по день остаточного розрахунку 29.09.2015 року складає 172 дні.

Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки заробітної плати, тобто з 06.02.2014 року по 29.09.2015 року (день остаточного розрахунку) становить

20928,96 грн. (172 робочих дні х 121,68 грн. (середньоденна заробітна плата).

При цьому суд зазначає, що розрахунок ПрАТ «Азовелектросталь» зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом.

При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним.

Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок).

Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

З представленої відповідачем довідки розрахунку загальна сума компенсації станом на 30.09.2015 року складає 5460,17 грн.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем заробітної плати позивачу має бути виплачена компенсація в сумі 5460,17 грн.

Стосовно заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн., суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 200,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243,60 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього 487,20 грн.

Керуючись ст.ст.10, 60, 61, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, с т.ст. 115, 116, 117, 233, 237-1, КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди та компенсації за надану правову допомогу задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл..Машинобудівельників, 1, ) на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, корп..2, кв.63, середню заробітну плату у розмірі 20928,96 грн., а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 5460,17 грн. з утриманням ПАТ «Азовелектросталь» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, моральної шкоди в розмірі 200,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл..Машинобудівельників, 1, ) на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

На заочне рішення відповідачем може бути подана заява про його перегляд до Іллічівського райсуду міста Маріуполя, протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко