У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про стягнення грошових коштів сплачених за договорами фінансового лізингу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом посилаючись на те, що що 19 листопада 2014 року між ним та представником ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» Бережною Н.В. у місті Чернівці було укладено два договори фінансового лізингу, відповідно до яких відповідач мав передати йому в лізинг два трактори ДТЗ 354,5С.

Позивачем було перераховано на рахунки відповідача два платежа по 8 200,00 грн.

Так як указані вище договори були укладені поза межами офісних приміщень відповідача і після підписання цих договорів представник відповідача Бережна Н.В. перестала виходити на зв'язок, а тому в межах 14 днів він звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» із вимогою про розірвання вказаних договорів та повернення йому сплачених ним грошових коштів, але останнє, не заперечуючи щодо розірвання укладених 19 листопада 2014 року договорів фінансового лізингу, відмовило йому у поверненні грошових коштів.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачені ним грошові кошти за договорами фінансового лізингу № 001220 та № 001222 від 19 листопада 2014 року, в загальному розмірі 16 400,00 грн, неустойку за несвоєчасне повернення грошових коштів, в розмірі 6 560,00 грн, індекс інфляції - 595,86 грн, а також 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, через те, що він вважає себе ошуканим. а всього 33 555,86 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 20 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19 серпня 2015 року рішення районного суду в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» щодо повернення йому грошових коштів сплаченим ним за договорами фінансового лізингу № 001220 та № 001222 від 19 листопада 2014 року, в загальному розмірі 16 400,00 грн та неустойки за несвоєчасне повернення грошових коштів, в розмірі 6 560,00 грн, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення даних позовних вимог.

Стягнуто із ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 16 400,00 грн в рахунок повернення грошових коштів у зв'язку із розірванням договорів фінансового лізингу № 001220 та № 001222 від 19 листопада 2014 року та неустойку за несвоєчасне повернення цих грошових коштів, в розмірі 6 560,00 грн. В решті рішення Здолбунівського районного суду від 20 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм матеріального та процесуального права, із залишенням в силі рішення районного суду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування рішення апеляційного суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» не було зобов'язано повертати позивачу вказані вище платежі, оскільки позивачем щомісячні платежі на погашення вартості предмету лізингу не сплачувались, а були сплачені лише реєстраційні платежі, які, у відповідності до п. 12.11 укладених договорів, не підлягають поверненню у разі розірвання цих договорів лізингоодержувачем до підписання акту приймання-передачі предмету лізингу, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів».

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позовні вимоги апеляційний суд виходив з того, що пункти 12.11 договорів лізингу № 001220 та № 001222 від 19 листопада 2014 року, на підставі якого відповідач відмовив позивачу у поверненні грошових коштів, коли останній у 14 денний строк повідомив ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про розірвання договору і наполягав на поверненні грошових коштів, не відповідає положенням ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки обмежує права ОСОБА_1, які йому гарантовані законом, а тому є нікчемними в тій частині, що суперечить положенням вказаного закону.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків апеляційного суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук