Провадження № 4-с/522/214/15
У Х В А Л А

про розгляд скарги на дії державного виконавця

24.12.2015 року, Приморський районний суд місті Одеси, у складі:

головуючого судді Кічмаренко С.М.,

при секретарі судового засідання Гасуляк С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Приморського районного суду м. Одеси, скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Юлія», ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Юлія» із вказаною вище скаргою, в якій просить визнати рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 з приводу виконання рішення суду незаконними та скасувати постанову від 21.08.2015 р. про відкриття виконавчого провадження та постанову від 22.09.2015 р. про арешт коштів боржника.

Мотивуючи свої вимоги, заявник вказує, що старшим державним виконавцем Попівим Р.І. постановою від 21.08.2015 р. було відкрито виконавче провадження ВП № 48530079 за виконавчим листом №522/1610/14-ц, виданим 27.04.2015 р. Приморським районним судом м. Одеси по цивільної справі за позовом ПАТ «ОМЕГА БАНК» до ОСОБА_3, TOB «Альбатрос», TOB «Юлія», ПАТ «Альбатрос» про солідарне стягнення заборгованість за кредитним договором у розмірі 30.275.153,69 грн..

В рамках виконавчого провадження постановою від 22.09.2015 р. був накладений арешт на кошти, що розміщені на шести рахунках у банках та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Юлія», у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору.

З вказаними постановами скаржник не згоден з наступних підстав.

У постанові від 21.08.2015 р. про відкриття виконавчого провадження невірно зазначений стягувач - Публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК», проте останній не є стягувачем, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 31.12.2014 р. та додатковому договору до нього від 09.01.2015 р. ПАТ «ОМЕГА БАНК» продав права вимоги за наданими кредитами ТОВ «Фінансова компаній «Іпотека кредит».

Окрім того, державний виконавець прийняв до виконання неналежно оформлений виконавчий лист, а накладення арешту було передчасним.

Представник скаржника ОСОБА_4 у судовому засідані скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник суб`єкту, дії якого оскаржується у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

21.08.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження ВП № 48530079 за виконавчим листом №522/1610/14-ц, виданим 27.04.2015 р. Приморським районним судом м. Одеси по цивільної справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОМЕГА БАНК» до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбатрос», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юлія», Публічного акціонерного товариства «Альбатрос» про солідарне стягнення кредитної заборгованості.

В рамках вказаного виконавчого провадження постановою від 22.09.2015 р. головного державного виконавця Попіва Р.І. був накладений арешт на кошти, що містяться на шести рахунках у банках та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкрити після винесення постанови про арешт коштів боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Юлія», у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору: 33.302.669,06 грн.

Скаржник посилається на протиправне відкриття виконавчого провадження, у звязку з тим, що стягувачем у постанові від 21.08.2015 р. зазначений - Публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК», однак ПАТ «ОМЕГА БАНК» не є стягувачем, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 31.12.2014 р. та додатковому договору до нього від 09.01.2015 р. ПАТ «ОМЕГА БАНК» продав права вимоги за наданими кредитами Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компаній «Іпотека кредит».

Права вимоги були передані ПАТ «ОМЕГА БАНК» ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека кредит» згідно акта приймання-передачі прав вимоги від 31 грудня 2014 р.

Крім того, на думку скаржника, державний виконавець прийняв до виконання неналежно оформлений виконавчий лист, так як Відкритого акціонерного товариства «Альбатрос» не існує, воно було перетворено у Публічне акціонерне товариство «Альбатрос».

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону (виконавчий лист, судовий наказ, ухвала та ін..) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як випливає з матеріалів справи, позов ПАТ «ОМЕГА БАНК» був розглянутий 04.11.2014 року, рішення по даній справі апеляційним судом Одеської області було постановлено 08.04.2015 року, яким рішення першої інстанції було змінено, а договір купівлі-продажу прав вимоги був укладений між ПАТ «ОМЕГА БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека кредит» 31.12.2014 р.

Таким чином, права вимоги за кредитами перейшло ТОВ Фінансова компанія «Іпотека кредит» в проміжку часу між винесенням рішення першою інстанцією та апеляційною інстанцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З матеріалів цивільної справи № 522/1610/14-ц вбачається, що з такою заявою до Приморського районного суду м. Одеси не зверталися.

При відкритті виконавчого провадження перед державним виконавцем не ставиться завдання перевіряти наявність правонаступників, перетворення юридичних осіб з однієї організаційної форми в іншу, а передусім перевіряється чи не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, чи відповідає він вимогам, передбаченим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (стаття 25 Закону).

Що стосується постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2, від 22.09.2015 року про арешт коштів боржника.

Як зазначає скаржник, про існування арешту йому стало відомим 23 вересня 2015 р. після відвідування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Згідно ч. 2 ст. 57 Закону, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Проте, доказів отримання скаржником постанови про відкриття виконавчого провадження головним державним виконавцем надано не було.

Статтею 31 Закону визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів державної влади, їх посадових осіб є обовязок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Окрім того, відповідно до Кредитного договору №64/15-Ф від 28.03.2008 р. та іпотечного договору від 28.03.2008 р. ТОВ «Юлія», як поручитель, відповідає певним майном, зазначеним у вказаних договорах.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що скарга на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 102-103, 208-210, 294, 302, 386-387 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Юлія», ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2, щодо ухвалення постанови від 22.09.2015 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження ВП № 48530079.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2, від 22.09.2015 року про арешт коштів боржника, постановлену в рамках виконавчого провадження ВП № 48530079.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С.М.Кічмаренко

24.12.2015