Справа № 462/7422/15-ц
УХВАЛА

28 грудня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю

представника заявника ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові заяву Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про скасування заходів забезпечення позову,

встановив:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути за договором позики від 10 лютого 2015 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 «Дей-сон», солідарно грошові кошти в розмірі 900 000,00 доларів США та з ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. Також Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову у даній справі.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16.10.2015 року заяву позивача про забезпечення позову було задоволено, накладено арешт в межах суми позову на все належне ОСОБА_7 «Дей-сон» рухоме майно та нерухоме майно, а зокрема на виробничі будівлі та споруди, розташовані за адресою: Івано-Франківська обл., м.Калуш, вул.Пекарська, буд. 2, виробничий комплекс, розташований за адресою: Івано-Франківська обл., м.Калуш, вул.Писарська, буд. 37-а, нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Івано-Франківська обл., м.Калуш, вул.Б.Хмельницького, буд. 68, приміщення пекарні, загальною площею 270 кв.м, розташоване за адресою: Івано-Франківська обл., м.Калуш, вул.Грушевського, буд.42/44, приміщення кондитерського цеху та виробничі приміщення, загальною площею 2144,4 кв.м, розташовані за адресою: Івано-Франківська обл., м.Калуш, вул.Писарська, буд.37.

ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося в порядку ст.154 ЦПК України до Залізничного районного суду м.Львова із заявою, в якій просить скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 16.10.2015 року.

Як вбачається зі змісту заяви про скасування заходів забезпечення позову, ПАТ «ВіЕс Банк» мотивує її тим, що 11.11.2013 року, 29.11.2013 року та 19.02.2014 року ОСОБА_7 «Дей-сон» уклало з банком договори застави, у відповідності до яких в якості забезпечення виконання зобов'язань, які випливають із кредитних договорів № KU 022246 від 19.02.2014 року та № KU 021472 від 23.10.2013 року, укладених між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_7 «Дей-сон», останнє передало в заставу банку своє рухоме майно, визначене в додатках до даних договорів застави. Враховуючи наведені обставини ПАТ «ВіЕс Банк» вважає, що ухвала суду про забезпечення позову порушує його права, як кредитора у договорах застави. Також покликається на те, що банк звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_7 «Дей-сон» про стягнення боргу.

В судовому засіданні представник ПАТ «ВіЕс Банк» заяву підтримав, покликаючись на мотиви такої, та доповнив, що нотаріусом вже вчинені виконавчі написи на договорах щодо передачі в заставу та іпотеку банку майна ОСОБА_7 «Дей-сон». Просить заяву задовольнити.

Представник позивача проти задоволення заяви заперечив, зазначивши, що доводи, викладені в такій є безпідставними, оскільки між сторонами у справі виник спір щодо виконання договору позики і договорів поруки, кошти позичальником ОСОБА_6 і поручителями ОСОБА_7 «Дей-сон» і ОСОБА_8 позикодавцю на даний час не повернуті. Накладення арешту є правомірним і служить належним забезпеченням позову ОСОБА_5 Крім цього, відмітив, що позиція заявника щодо пріоритету саме договірних відносин банку з ОСОБА_7 «Дей-сон» не грунтується на законі. Просить в задоволенні заяви відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заяви, посилаючись на те, що ПАТ «ВіЕс Банк» не є особою, яка бере участь у справі, тому не вправі ставити питання про скасування заходу забезпечення позову.

Представник відповідача ОСОБА_7 «Дей-сон» ОСОБА_4 у вирішенні заяви покладається на розсуд суду. При цьому, просить врахувати, що ОСОБА_7 «Дей-сон» дійсно виступило поручителем ОСОБА_6 за договором позики від 10.02.2015 року.

Відповідач ОСОБА_8, будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду заяви, в судове засідання не зявилася.

Заслухавши доводи учасників судового процесу, перевіривши матеріали заяви та цивільної справи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову, суд виходив з того, що гарантуванням повернення позики було рухоме та нерухоме майно відповідача - ОСОБА_7 «Дей-сон» (п.1.3 договору поруки від 10.02.2015 року). Крім цього, предметом спору є значний розмір грошових коштів, які відповідачі зобовязані повернути позивачеві згідно договору позики від 10.02.2015 року. Оскільки позивач посилається на те, що відповідачі допустили порушення строку повернення грошових коштів, то за умови відчуження майна ОСОБА_7 «Дей-сон» до набрання законної сили рішенням суду, існує реальна загроза, що може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Укладення між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_7 «Дей-сон» 11.11.2013 р., 29.11.2013 р. та 19.02.2014 р. договорів застави, у відповідності до яких в якості забезпечення виконання зобов'язань, які випливають із кредитних договорів № KU 022246 від 19.02.2014 р. та № KU 021472 від 23.10.2013 р., укладених між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_7 «Дей-сон», останній передав в заставу банку своє рухоме майно, визначене в додатках до даних договорів застави, не спростовують висновку суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також встановлення заборони проводити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії наслідком яких є зміна власника майна відповідача, сприяє збереженню даного майна.

Крім цього, наявність обтяження у вигляді застави майна не є відповідно до ст.152 ЦПК України обставиною, яка унеможливлює накладення арешту на таке майно або зумовлює необхідність скасувати даний арешт.

Також заявником не представлено суду жодних судових рішень, які набрали законної сили, про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 «Дей-сон», які б підтверджували безспірність вимог ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_7 «Дей-сон». Не надано суду і будь-яких доказів на підтвердження доводів представника заявника про те, що на час розгляду заяви нотаріусом вчинено виконавчі написи щодо договорів між ПАТ «ВіЕс Банк» і ОСОБА_7 «Дей-сон».

Беручи до уваги, що ПАТ «ВіЕс Банк» у заяві про скасування заходів забезпечення позову не наведено жодних причин, з яких можна було б вважати, що відпали або змінились обставини, що зумовили застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення заяви з підстав, зазначених у ній.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 154, 208-210 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про скасування заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

Оригінал ухвали.