АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/1670/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 216/8044/14-ц інстанції - Мясоєдова О.М.
Категорія № 34 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфарм» до ОСОБА_4 (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дивобуд») про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Інтерфарм»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, посилаючись на те, що упродовж квітня - травня 2014 року з вини відповідача, який є власником квартири АДРЕСА_1, затоплено належне позивачу на праві приватної власності нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажає, у зв'язку з чим ТзОВ «Інтерфарм» просило суд стягнути з відповідача на його користь 5950 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року позовні вимоги ТзОВ «Інтерфарм» задоволено в повному обсязі, на його користь з ОСОБА_4 стягнуто 5950 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 1000 грн. - витрат правову допомогу, 1662,88 грн. - транспортних витрат у зв'язку з переїздом представника позивача та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку, що залиття нежитлового приміщення, яке належить ТзОВ «Інтерфарм», відбулося з вини відповідача ОСОБА_4, оскільки не підтверджено допустимими доказами. Вважає, що судом безпідставно взято до уваги акт від 30 липня 2014 року, який складено комісією ТОВ «Дивобуд» не належним чином, а саме: акт складено набагато пізніше вказаного дня залиття, тобто не 26.05.2014 року, а лише 30.07.2014 року. При складанні акту не обстежено ймовірне джерело залиття - квартиру відповідача, і у ньому відсутні підписи представника ТзОВ «Інтерфарм», відповідача ОСОБА_4 та свідків відмови відповідача від підпису акту - мешканців квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3. Також, над вказаним приміщенням розташована не тільки квартира відповідача, а й інші квартири. Крім того, вважає, що судом не враховано те, що саме на ТОВ «Дивобуд», на обслуговуванні якого знаходиться будинок АДРЕСА_1, покладено обов'язок щодо утримання внутрішньобудинкових мереж в належному технічному стані.

В наданих суду письмових запереченнях представник позивача Цімох В.М. просить апеляційну скаргу представника відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 03 листопада 1998 року ТОВ «Інтерфарм» є власником нежитлового приміщення, розташованого на першому поверсі житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-6 ), а відповідач ОСОБА_4на підставі Свідоцтва про право на житло від 18 травня 1993 року є власником квартири АДРЕСА_1, розташованої поверхом вище (а.с. 5-8, 90).

Відповідно до заявок на диспетчерську службу ТОВ «Дивобуд» вбачається, що 21.03.2014р., 25.03.2014р., 24.04.2014р., 27.05.2014р. у телефоному режимі надавались заявки про затоплення приміщення перукарні, розташованої в частині приміщення, належній ТОВ «Інтерфарм», яке відбувалось з верхньої квартири, проводилися слюсарні роботи аварійної служби дільниці № 1 - перекрита вода на квартиру, відсутній доступ до квартири, порив труби на розводці, труба проходить в вентильному каналі, іскрить, відключено половину приміщення після затоплення, необхідно міняти розводку, проте ( а.с.152-156 ).

Згідно припису від 29 квітня 2014 року ТОВ «Дивобуд» повідомляло ОСОБА_4 у зв'язку з залиттям приміщення перукарні «Ідеал» про необхідність у 3-денний термін замінити розводку трубопроводу у ванній кімнаті ( а.с. 125).

Із заяв ТОВ «Інтерфарм» вбачається, що 11 червня 2014 року та 27 червня 2014 року воно звернулось до директора ТОВ «Дивобуд» м. Кривого Рогу з вимогою про необхідність складення акту про затоплення нежитлового приміщення, розташованого на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 посилаючись на те що в середині квітня 2014 року зазначене приміщення було затоплене водою внаслідок чого виникли пошкодження. При цьому про затоплення повідомлено диспетчера ТОВ «Дивобуд» та майстра експлуатаційної дільниці, але акт комісії житлово-експлуатаційної організації, яка обслуговує будинок, про затоплення приміщення та його причини затоплення (залиття) ТОВ «Інтерфарм» не надано (а.с. 9-11).

Згідно з актом про залиття, складеним комісією ТОВ «Дивобуд» 30 липня 2014 року, причиною затоплення стало неналежне ставлення відповідача до інженерних внутрішньоквартирних мереж, а саме: порив труб холодного водопостачання та порив каналізаційної труби, які знаходиться на обслуговуванні квартири відповідача. Внаслідок затоплення приміщення виявлені мокрі плями на стелі та стінах, залито 25 кв.м. стелі, 22 кв.м. стіни залиті, мається пліснява та грибок, пошкоджено 8 кв.м. навісної стелі - обвалилась плитка «амстронг»,виявлені сліди затікання на стіновій панелі ванної кімнати розміром близько 1,35*1,03м. (а.с.12).

На фотографіях, долучених до справи, відображено наслідки затоплення водою приміщення на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ТОВ «Інтерфарм» ( а.с. 117-123, 166-169).

Згідно з висновком сертифікованого оцінювача від 07.08.2014 року вартість майнової шкоди, завданої нежитловому приміщенню на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, становить 5950 грн. (а.с. 13-32).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі з'ясував обставини справи, правильно встановив характер правовідносин, надав їм вірну юридичну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Інтерфарм» про відшкодування йому відповідачем матеріальної шкоди, спричиненої затопленням належного позивачу приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Інтерфарм» та стягуючи на його користь з відповідача ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 5950 грн., суд першої інстанції керувався ст. 1166 ЦК України та виходив з доведеності вини відповідача в затопленні приміщення, розташованого на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявній у ній доказам.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 висновків суду не спростовують.

Так, посилання представника відповідача на неправильне встановлення дати затоплення не спростовує факту самого затоплення приміщення, належного позивачу.

Також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, на чому наполягає представник відповідача в апеляційній скарзі, незгода відповідача з актом про залиття від 30 липня 2014 року, складеним комісією ТОВ «Дивобуд».

Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди, передбачених ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

У розумінні ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

При цьому, у деліктних (не договірних) правовідносинах тягар доказування покладено не на позивача, а на відповідача.

У постанові від 03 грудня 2014 року №6-183цс14 Верховний Суд України дійшов правового висновку, що в цивільному процесі законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини.

Матеріалами справи встановлено, що факт залиття приміщення позивача з вини відповідача відбувся в результаті пориву труб холодного водопостачання та пориву каналізаційної труби, внаслідок чого приміщення, розташоване на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, зазнало пошкоджень, що підтверджено актом від 30 липня 2014 року.

Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано згадані вище письмові докази, які підтверджують факт заподіяння йому шкоди відповідачем та її розмір - акт про залиття приміщення від 30 липня 2014 року, заявки на диспетчерську службу ТОВ «Дивобуд» від 21.03.2014р., 25.03.2014р., 24.04.2014р., 27.05.2014р., припис ТОВ «Дивобуд» від 29 квітня 2014 року на адресу відповідача, листування позивача з обслуговуючою компанією-ТОВ «Дивобуд» з приводу затоплення приміщення, фотографії із зображеннями наслідків залиття, висновок сертифікованого оцінювача від 07.08.2014 року щодо вартості відновлювального ремонту.

Натомість, заперечуючи проти позову та оскаржуючи рішення, відповідач ОСОБА_4 не спростував висновків суду першої інстанції в установленому процесуальним законом порядку та не довів, що затоплення приміщення позивача сталося не з його вини.

А тому, виходячи з презумпції вини заподіювача шкоди, яка ним не спростована, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про покладення на відповідача обов'язку з відшкодування матеріальної шкоди.

Доводи ж апеляційної скарги відповідача в цій частині правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Погоджується колегія суддів із розміром матеріальної шкоди, стягнутої за рішенням суду, який визначено ним з урахуванням висновку сертифікованого оцінювача від 07.08.2014 року, наданого позивачем на підтвердження її розміру у відповідності до положень ст.ст. 22, 1192 ЦК України, згідно якого сума заподіяної позивачу матеріальної шкоди становить 5950,00 грн.

Розподіл судових витрат здійснено судом першої інстанції у відповідності до положень ст..84, 85 та 88 ЦПК України.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Михайлів