АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №757/13199/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10234/2015 /2014
Головуючий у суді першої інстанції: Мельник А.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
16 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Поливач Л.Д., Усика Г.І. при секретарі Абдуллаєвій Е.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», в якому просив визнати недійсним договір № 00135 фінансового лізингу від 16 грудня 2014 року, укладений між сторонами, стягнути з відповідача на його користь сплачену суму у розмірі 33 500 грн.. Зазначає, що за умовами договору Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Предметом лізингу є транспортний засіб Беларус 82.1 передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу та інших передбачених у договорі платежів. На думку позивача даний договір є недійсним, оскільки дії відповідача мають ознаки нечесної підприємницької діяльності: умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Так зокрема, договір не містить жодних вказівок щодо будь - яких характеристик предмета лізингу, його технічного стану, комплектності. ОСОБА_3 не має можливості перевірити належність якості та відповідність призначенню та/або умовам договору предмету договору, що є порушенням його права, передбаченого законом, так і порушенням ч.1 ст.3 та ч.3 ст.509 ЦК України, а саме таких загальних засад цивільного законодавства як справедливість і добросовісність. Позивач посилається також на те, що умовами п.12.1 Договору лізингодавець передбачив для себе не лише можливість як умисного, так і з необережності порушення умов Договору щодо ненадання предмета договору, але й не передбачив щодо себе жодних заходів відповідальності за таке порушення. Натомість даний пункт покладає на потерпілу сторону обов'язок сплатити штраф у розмірі 40% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів за дострокове розірвання договору у разі порушення умов останнього саме лізингодавцем. Умовами договору не передбачено право позивача як споживача послуг розірвати договір за збільшення ціни з тієї, що була погоджена на момент укладення договору.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року в задоволення позову відмовлено.

В апеляційній представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати недійсним договір фінансового лізингу від 16 грудня 2014 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_3, та стягнути з відповідача сплачену суму у розмірі 33 500 грн.. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, представника ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» - Перкова ГО., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України, за договоромлізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власностіі було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строкі за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно п.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг», предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

За умовами ст.2 Закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»» та ОСОБА_3 укладено договір № 00135 фінансового лізингу, за умовами якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором (а.с.7-14).

За умовами п.1.1 вищевказаного Договору, предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб Беларус 82.1. Предмет лізингу був самостійно та свідомо обраний лізинг одержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача.

Згідно п.1.7 Договору, предмет лізингу - транспортний засіб Беларус 82.1 - передається у користування лізиногодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізиногодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу та інших передбачених у договорі платежів.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, колегія вважає безпідставними посилання позивача як на підставу недійсності договору на те, що укладений договір лізингу нотаріально не посвідчений, а також в ньому не міститься детальної ідентифікації предмета договору. Оскільки нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору лізингу в силу положень закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим, а зазначення в договорі лізингодавцем такої модифікації транспортного засобу як «Трактор Беларус 82.1» є достатнім для того, щоб ідентифікувати його порівняно з марками та моделями транспортних засобів інших виробників.

Щодо визнання недійсним договору лізингу на підставі ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку із здійсненням ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» нечесної підприємницької діяльності, то такі посилання ОСОБА_3 необґрунтовані, суду не надано належних та допустимих доказів в розумінні положення ст.60 ЦПК України, які б підтверджували конкретні дії відповідача, що підпадають під встановлені ст.19 закону заборони.

Крім того, позивач посилається на те, що деякі пункти договору є недійсними внаслідок своєї нікчемності, а також створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаївділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ч.1 ст.638 ЦК України, договірє укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спірний договір фінансового лізингу підписаний ОСОБА_3 добровільно власноручно на кожному аркуші вказаного договору. При підписання договору, сторони прийшли згоди стосовно всіх істотних умов, визначили права та обов'язки, а тому підстав для визнання правочину чи окремих його пунктів недійсними, колегія не знаходить.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до вірного висновку про безпідставність задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-