Справа № 502/1633/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання - Кітреску О.М.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна»

про

визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» /надалі - ТОВ «Євролізинг Україна»/ про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 25 червня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 01142 з додатками /надалі - Договір/, згідно якого предметом лізингу по даному договору є: МТЗ 82.1. Відповідно до умов Договору лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (МТЗ 82.1, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, передбачених договором. В усній формі представник відповідача роз'яснила позивачу, що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 164 000 гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть у користування позивача предмет лізингу. В той же день позивачем було сплачено рахунки на суму 164 000 гривень з зазначенням призначення платежу - авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 01142.

Однак, як зазначає позивач, представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу в розмірі 49 000 гривень, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії та призначення платежу, що був зазначений в рахунку для оплати, наданим цим представником). В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, оскільки представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала позивача підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий.

Компанія відмовилась передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу предмета лізингу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу, 50% від вартості предмета лізингу, комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума в розмірі 49 000 гривень є адміністративним платежем за оформлення договору. Таким чином, як зазначає позивач, під час попередніх переговорів представником відповідача його введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав позивача, як споживача.

Таким чином, позивач вважає, що умови укладеного між ним та відповідачем договору лізингу є несправедливими, порушують його права, як позивача, не відповідають положенням ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг». На підставі викладеного позивач просив суд визнати договір фінансового лізингу № 01142 з додатками від 25 червня 2015 року недійсним, стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» сплачені кошти в розмірі 164 000 гривень та сплачену банківську комісію в розмірі 1 640 гривень.

Після відкриття провадження у справі позивачем 20.11.2015 р. за вх. № 8674/15 була надана заява про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача - ТОВ «Євролізинг «Україна» за викликом суду в судове засідання не з'явився. 13.10.2015 року за вх. № 7550/15 надав письмові заперечення на позов за змістом яких зазначив, що сторонами при укладанні договору було дотримано всі умови, які ставляться чинним законодавством України, а тому при вирішенні спору між сторонами повинні застосовуватись положення Договору № 001142 та додатків до нього. Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Умови надання позивачу послуг на підставі Договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в Договорі та додатках до нього. Таким чином, представник відповідача вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача, порядок їх надання та порядок сплати коштів за укладеним Договором. Адміністративний платіж, який передбачений Договором лізингу, повністю відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Сторони погодили кілька ознак предмета лізингу, а саме - найменування, модель та об'єм двигуна. Умови договору не порушують принцип добросовісності та позивач не позбавлений можливості ініціювати перед відповідачем зміни та доповнення до Договору. Встановлення в оскаржуваному договорі лізингу залежності вартості предмета лізингу від курсу обміну іноземної валюти до української гривні повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. На підставі викладеного представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні усіх позовних вимог.

Ретельно проаналізувавши зміст заявлених позивачем вимог та заперечень представника відповідача, в ході з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

25 червня 2015 року між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 01142 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, а саме: МТЗ 82.1. Як зазначено в договорі, предмет лізингу був самостійно та свідомо обраний лізингоодержувачем (ОСОБА_1.) та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача.

Відповідно до умов п. 4.1 ст. 4 Договору, лізингодавець (ТОВ «Євролізинг Україна») передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавцю наступних платежів: - адміністративного платежу; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу відповідно до умов Договору.

Згідно визначення термінів:

-адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток вартості предмета лізингу.

-авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір якого визначено у Додатку № 1 Договору, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах Договору, до моменту передачі предмета лізингу.

-Лізинговий платіж - щомісячний платіж, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця у строки та в розмірі відповідно до даного Договору та до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

-Перший платіж - платіж, що складається з адміністративного платежу, авансового платежу які сплачуються відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до п. 2.1 статті 2 Договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором.

Положеннями пункту 8.1 статті 8 Договору передбачено, що лізингові платежі, та інші платежі, що підлягають сплаті за Договором на користь лізингодавця відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленими комерційним банком АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долара США станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті.

Сторони у пункті 8.2 Договору відповідно до вимог законодавства передбачили ціну предмета лізингу як у національній грошовій одиниці так і в доларах США, теж саме стосується і щомісячних лізингових платежів, визначених в пункті 10.3 Договору.

Згідно з пунктом 8.3 Договору Сторони погодились, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного Договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні.

Відповідно до пункту 8.4 Договору підписанням даного договору лізингоодержувач підтверджує, що він повідомлений про валютні ризики під час виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань за цим Договором. Лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з цим Договором.

Підтвердженням того, що зобов'язання по Договору виконуються у гривні є квитанції про оплату позивачем на рахунок відповідача 49 000 гривень та 115 000 гривень від 25 червня 2015 року /а.с. 24-25/.

В п. 9.7 статті 9 Договору міститься детальний опис розрахунку платежів, а ув п. 10.1. Договору міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу. У Додатку № 1 також міститься інформація щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісіями за супроводження договору.

Підпис позивача міститься на кожній сторінці Договору, а також додатках № 1 та № 2 до нього, що свідчить про його ознайомлення з умовами укладеного договору та згоду позивача щодо всіх його умов /а.с. 16-23/.

При вирішенні справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства:

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон) фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір (окрема його частина) може бути визнано недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Отже, коригування лізингових платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена і не суперечить загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (ст. 627 ЦК України) та вільного встановлення у договорі ціни як його умови (ст. 632 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачені у ч. 3 ст. 18 вказаного Закону і є вичерпним.

Норми Закону України «Про захист прав споживачів» у даному випадку мають застосовуватися у системному зв'язку зі спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізин», який є спеціальним.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

З наданих сторонами та досліджених доказів судом встановлено, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених законодавством вимог, в зв'язку з чим відсутні підстави для визнання його недійсним, та, відповідно, для задоволення заявлених позивачем вимог.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що в задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову слід відмовити в зв'язку з необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст.ст. 16, 203, 215, 524, 533, 627, 638, 762, 806 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів- відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников