АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Гаращенка Д.Р.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 липня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Дельфін», голови Житлово-будівельного кооперативу «Дельфін» Джими Віри Михеївни про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг,

встановила:

у березні 2015р. позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили:

- визнати відсутність договірних відносин між ними та ЖБК «Дельфін» у сфері надання житлово-комунальних послуг;

- зобов'язати голову ЖБК «Дельфін» укласти з ними типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення;

- зобов'язати голову ЖБК «Дельфін» укласти з ними типовий договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій;

- визнати безпідставним нарахування їм плати за житлово-комунальні послуги, здійснені ЖБК «Дельфін» у період з 06.10.2009 року по 16.03.2015 року, у відсутності договірних відносин між керівником ЖБК «Дельфін» та ними;

- визнати безпідставним нарахування заборгованості ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги на суму 32 350грн.

- визнати безпідставними нарахування їм плати за утримання будинку і прибудинкової території в умовах відсутності сформованої виконавцем послуг і погодженого органом місцевого самоврядування тарифу;

- зобов'язати голову ЖБК «Дельфін» сформувати тариф на утримання будинку АДРЕСА_1 з визначенням вартості кожної складової частини тарифу і з забезпеченням прозорості усіх його складових в розрахунку на 1 кв. м. загальної площі їх квартир і подати його на погодження органу місцевого самоврядування;

- визнати незаконним застосування ЖБК «Дельфін» тарифів, затверджених розпорядженням КМДА з перевищенням повноважень, при нарахуванні їм плати за житлово-комунальні

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/10612/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
послуги;

- зобов'язати голову ЖБК «Дельфін» скасувати зайві нарахування за послуги з централізова-

- 2 -

ного опалення їм за спірний період з грудня 2006 року по березень 2015 року, не підтверджені фактичними даними щодо кількості та якості послуг;

- стягнути з ЖБК «Дельфін» моральну шкоду, нанесену систематичним ухиленням від виконання обов'язку укладання зі споживачами договорів про надання житлово-комунальних послуг по 5000грн. кожному позивачу шляхом виплати грошових коштів протягом місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачі зазначали, що відповідач є балансоутримувачем будинку № 3 по вулиці Серафимовича, 3, у м. Києві, де вони проживають, та виконавцем послуг, однак, голова правління ЖБК «Дельфін» в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не укладає з ними типові договори на надання житлово-комунальних послуг.

Також позивачі зазначали, що неодноразово зверталися до ЖБК «Дельфін», щодо перерахунку плати за опалення у зв'язку із відсутністю опалення за період з 15.12.2006 року по 15.12.2009р. у відповідності до додатку №1 Постанови КМУ «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення» із змінами і доповненнями, внесеними постановою КМУ від 31 жовтня 2007 року № 1268 від 3 вересня 2009 року №933, однак голова ЖБК «Дельфін» на жодні скарги та звернення не реагує, перерахунків за відсутність централізованого опалення не здійснює.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачі посилалися на те, що ЖБК «Дельфін» неналежно надавав житлово-комунальні послуги, ухилявся від укладання зі споживачами договорів про надання житлово-комунальних послуг, прибудинкова територія погано прибирається, сміття не вивозиться вчасно, у відсутності опалення в квартирі з'явився грибок, що також призвело до завдання моральних страждань.

Рішенням суду від 11 червня 2015р. у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивачі просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянти посилаються на неповне встановлення судом обставин справи, неврахування тієї обставини, що відповідач, ЖБК «Дельфін», є балансоутримувачем будинку та виконавцем послуг, тому голова правління ЖБК зобов'язана підготувати та укласти із споживачами типові договори.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення відповідача Джими В.М. та представника відповідачів, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Під час судового розгляду сторонами визнано, що позивачі є мешканцями будинку АДРЕСА_1, який належить ЖБК «Дельфін».

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

- 3 -

Частиною 1 статті 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Разом з тим, відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів або визнання відсутності договірних відносин.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Під час судового розгляду було встановлено, що ЖБК «Дельфін» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1, однак не є виконавцем житлово-комунальних послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання відсутності договірних відносин між позивачами та ЖБК «Дельфін» у сфері надання житлово-комунальних послуг та про зобов'язання голову ЖБК «Дельфін» укласти з позивачами типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення і

типовий договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

- 4 -

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем ОСОБА_1 не було надано доказів у підтвердження його вимог про визнання безпідставним нарахування йому заборгованості за житлово-комунальні послуги на суму 32 350грн., а також не було зазначено з чого складається дана заборгованість, і з яких підстав вона виникла.

Відповідно до матеріалів справи у жовтні 2009р. позивач ОСОБА_6 звернулася до голови ЖБК «Дельфін» із заявою про відсутність опалення у одній із кімнат її квартири 14.

У грудні 2009р. позивач ОСОБА_5 звернулася до голови ЖБК «Дельфін» із заявою про здійснення перерахунку за опалення її квартири 32, посилаючись на те, що у її квартирі не опалюються дві кімнати, площею 16,9кв.м та 12,5кв.м.

Аналогічна заява 15 грудня 2009р. була подана позивачем ОСОБА_1

З наданих відповідачем документів вбачається, що у квартирах позивачів ОСОБА_6 (14), родини ОСОБА_7 (26), ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (32), ОСОБА_1 (50) не опалювалася одна кімната, площею 16,9кв.м. у зв'язку із здійсненням самовільного перепланування мешканцем квартири 2 цього будинку. Опалення було відновлено у березні 2012р., у зв'язку із чим вищезазначеним позивачам було здійснено перерахунок плати за опалення за період з грудня 2009р. по березень 2012р.

Вказані обставини підтверджені належними доказами та листом комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» від 28 травня 2015р.

Разом з тим, вимоги позивачів про необхідність здійснення перерахунку за опалення за період з грудня 2006р. по березень 2015р. належними доказами не підтверджені.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-пре-

- 5 -

тензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Позивачами суду першої інстанції не було надано доказів їх звернення до відповідача у період з грудня 2006р. по грудень 2009р. та з березня 2012р. по березень 2015р. з приводу ненадання послуг з опалення їх квартир, а також не було надано доказів у підтвердження неналежного виконання відповідачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Також суду першої інстанції відповідачами були надані складові нормативних витрат з утримання будинку та прибудинкової території, з яких складається даний тариф, який становить 1,6924грн. за 1 кв.м. житлової площі.

Вказаний тариф був прийнятий загальними зборами членів ЖБК «Дельфін» 7 липня 2009р., що підтверджується протоколом зборів, та погоджений розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 760 від 30 червня 2009р.

Крім того, позивачами не було зазначено, які саме тарифи незаконно застосовуються ЖБК «Дельфін» при нарахуванні плати за житлово-комунальні послуги.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання безпідставними нарахування позивачам плати за утримання будинку і прибудинкової території в умовах відсутності сформованої виконавцем послуг і погодженого органом місцевого самоврядування тарифу, зобов'язання голови ЖБК «Дельфін» сформувати тариф на утримання будинку АДРЕСА_1 з визначенням вартості кожної складової частини тарифу і з забезпеченням прозорості усіх його складових в розрахунку на 1 кв. м. загальної площі їх квартир і подати його на погодження органу місцевого самоврядування, визнання незаконним застосування ЖБК «Дельфін» тарифів, затверджених розпорядженням КМДА з перевищенням повноважень, при нарахуванні їм плати за житлово-комунальні послуги, зобов'язання голови ЖБК «Дельфін» скасувати зайві нарахування за послуги з централізованого опалення їм за спірний період з грудня 2006 року по березень 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне незадоволення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення моральної шкоди за неналежне надання їм житлово-комунальних послуг, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено право споживачів житлово-комунальних послуг на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

При цьому, даний закон не передбачає можливості відшкодування моральної шкоди в інших випадках порушення прав споживача.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання позивачів на необхідність застосування норм статті 1167 ЦК України при вирішенні позовних вимог про стягнення

- 6 -

моральної шкоди, так як дана норма передбачає право на відшкодування моральної шкоди при деліктних правовідносинах, які відсутні між позивачами та відповідачем.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 липня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: