У х в а л а

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко», поданою уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко», на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко» (далі - ПАТ АБ «Порто-Франко») звернулося до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог остаточно просило стягнути на його користь солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором від 13 листопада 2008 року № 1897/1-08 у розмірі 409 930 грн 83 коп.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13 листопада 2008 року між ним та ОСОБА_3 укладено вказаний вище кредитний договір, за умовами якого позивач надав останньому у кредит грошові кошти в розмірі 12 200,00 доларів США зі сплатою 15 % на рік, з кінцевим терміном повернення 12 листопада 2009 року, зобов'язання за виконання якого було забезпечене порукою на підставі укладеного договору поруки від 13 листопада 2008 року № 13-11-08/4 між позивачем та ОСОБА_4

У зв'язку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 06 червня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 409 930 грн 83 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2008 року № 1897/1-08 в розмірі 409 930 грн 83 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «ТОП Фінанс») та ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Порто-Франко», посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ТОВ «ФК «ТОП Фінанс» на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що боржником не виконані умови кредитного договору, дійшовши висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з боржника та поручителя заборгованості за вказаним кредитним договором.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив із наявності укладеного між позивачем та ТОВ «ФК «ТОП Фінанс» договору факторингу від 22 серпня 2014 року № 2, дійшовши висновку, що суд першої інстанції не визначився з колом осіб, які мали брати участь у справі у якості позивача.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 листопада 2008 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №1897/1-08, відповідно до якого банк прийняв на себе зобов'язання з видачі кредиту в розмірі 12 200,00 доларів США на строк з 13 листопада 2008 року по 12 листопада 2009 року зі сплатою 15% річних, а позичальник прийняв на себе зобов'язання належним чином використовувати та повернути банку кредит, виплатити відсотки за користування кредитом, комісію відповідно до умов договору та тарифів банку, а також виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки від 13 листопада 2008 року № 13-11-08/4, згідно з яким остання прийняла на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань позичальника за вказаним вище кредитним договором.

22 серпня 2014 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «ФК «ТОП Фінанс» укладено договір факторингу № 2, згідно з яким позивач передав у власність фактору за відповідну плату права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ АБ «Порто-Франко» та зайомниками. Перелік зайомників за укладеними кредитними договорами зазначений у додатку № 1 до договору факторингу, серед яких є й кредитний договір від 13 листопада 2008 року № 1897/1-08 (графа за № 9), відповідно до якого сума заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «ФК «ТОП Фінанс» за вищезазначеним кредитним договором складала 9191,77 доларів США (а. с. 146-158).

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «ФК «ТОП Фінанс» зверталось до суду першої інстанції з клопотанням про його залучення до участі у справі як правонаступника, надавши копії підтверджуючих документів щодо заміни кредитора у зобов'язаннях за вказаним кредитним договором, однак у задоволенні клопотання було відмовлено, про що зазначено в журналі судового засідання від 02 грудня 2014 року (а. с. 138-139).

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

На стадії апеляційного провадження питання про процесуальне правонаступництво вирішує суд апеляційної інстанції.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 10, 60, 37, 303, 304 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справ та, враховуючи наявний в матеріалах справи договір факторингу, до участі у справі правонаступника позивача не залучив.

Проте рішення суду першої інстанції також не відповідає вимогам закону, оскільки на час його ухвалення було відомо про наявність договору факторингу та ТОВ «ФК «ТОП Фінанс» зверталося до суду із клопотанням про залучення його до участі у справі як правонаступника (а. с. 143-145), однак місцевий суд, не залучивши до участі у справі правонаступника ПАТ АБ «Порто-Франко», ухвалив рішення про стягнення заборгованості на користь неналежного позивача у справі.

З огляду на викладене, оскільки судами попередніх інстанцій допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення судів попередніх інстанцій на підставі ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко», задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана