Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУН 333/9732/13ц Головуючий у 1-й інстанції: Кулик В.Б.
Пр. № 22-ц/778/5807/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого, суддіОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
секретарОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5 про відстрочку виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2014 року по цивільній справі № 333/9732/13-й за позовом Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_7» до ОСОБА_5, ОСОБА_8, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про виселення, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з заявою про відстрочку виконання рішення по вищевказаній цивільній справі на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мотивуючи це тим, що даний закон тимчасово призупинив звернення стягнення на предмет іпотеки і у законодавстві наявна пряма заборона виселяти відповідачів у даний момент.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви.

ОСОБА_5 звернувся до суду із апеляційною скаргою на зазначену ухвалу суду, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову якою заяву задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню частково з наступних підстав.

Пунктом 3 частини 1 статті 312 ЦПК України передбачено, що, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2014 року, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_7» до ОСОБА_5 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про виселення на підставі Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд першої інстанції вважав, що такий мораторій є самостійною законодавчо закріпленою підставою, що встановлює відстрочку на примусове стягнення лише нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки та не дає підстави для відстрочки виконання рішення про виселення.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Посилаючись на положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", заявник просив суд відстрочити виконання судового рішення у порядку, що передбачений ст. 373 ЦПК України, оскільки питання виселення зі спірної квартири безпосередньо пов'язане із процедурою звернення стягнення на це майно та його реалізації, тобто з діями, на які поширюється мораторій згідно з положеннями указаного Закону.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Розглядаючи заяву про відстрочку виконання судового рішення про виселення на підставі положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд першої інстанції не перевірив доводів відповідача про те, що спірна квартира за площею та умовами кредиту, підпадає під дію мораторію, не перевірив чи вона використовується заявником як постійне місце проживання, не перевірив належним чином, чи перебуває у заявника у власності інше нерухоме житлове майно, наявність якого не надає підстав для застосування положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Суд не перевірив також доводів заявника, що виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконується на час дії мораторію, а тому заявник як іпотекодавець залишається власником спірного нерухомого майна поки на нього не буде звернуто стягнення.

Отже судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

За таких обставин, постановлена судом першої інстанції ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2015 року про відмову у відстрочці виконання рішення у цій справі скасувати, та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: