Провадження №4-с/521/98/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (в теперішній час Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції) ОСОБА_2 щодо примусового виконання виконавчих листів №521/1293/13-ц, виданих Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнової, моральної шкоди, франшизи та судових витрат.

В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення в суд, скаржник вказував, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №48572105 від 31 липня 2015 року та постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №48571359 від 31 липня 2015 року були винесені із порушеннями вимог закону, у звязку з чим ОСОБА_1 звернувся з даною скаргою до суду, в якій просив визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати дані постанови про відкриття виконавчих проваджень.

Заявник ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не зявився, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України.

Представник Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у відкрите судове засідання не зявилась, відділ повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі, але державний виконавець Харжевська М.В. у судові засідання являлась, заперечувала проти заявлених вимог.

Стягувачі у виконавчих провадженнях ОСОБА_3, ОСОБА_4 у відкрите судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від представника осіб надійшли заперечення проти заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 09 квітня 2014 року по цивільній справі № 521/1293/13-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, зокрема: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 28696,94 гривень, франшизу 500,00 гривень та судові витрати 854,85 гривень; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 2000,00 гривень, витрати на евакуацію транспортного засобу 500 гривень та судовий збір 229,41 гривень.

Рішення суду першої інстанції оскаржувалось в апеляційному порядку, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення Малиновського районного суду міста Одеси залишено без змін.

31 липня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали у Малиновському районному суді міста Одеси виконавчі листи.

26 червня 2015 року ОСОБА_4 через свого представника звернувся до другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження та предявив виконавчий лист.

01 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження та предявив виконавчий лист.

03 липня 2015 року постановою державного виконавця Харжевською М.В. відмовлено у відкритті виконавчого провадження у звязку з відсутністю у виконавчому документі РНОКПП боржника, у звязку з чим після отримання постанови ОСОБА_3 вдруге звернулась до відділу виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом. Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, втратою годувальника тощо) можуть бути предявлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

В силу ст. 223 ч.1 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. При цьому згідно ст. 319 ЦПК України, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Відтак, суд датою набрання законної сили рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 09 квітня 2014 року є 02 липня 2014 року, у звязку з чим строк предявлення виконавчого документу за цим рішенням до 03 липня 2015 року включно.

Як вказує ст. 26 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, пропуску встановленого строку предявлення документів до виконання.

Матеріали справи свідчать, що виконавчі листи були предявлені стороною стягувачів до виконання відповідно 26 червня 2015 року та 01 липня 2015 року. Виходячи з викладеного, у державного виконавця були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження з підстави пропуску встановленого законом строку, на чому наполягає заявник ОСОБА_1.

В силу ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Сторони у цивільному процесі користуються процесуальними правами на власний розсуд. Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене та з огляду на встановлені судом фактичні обставини, суд не може погодитись із доведеністю тверджень заявника ОСОБА_1 про порушення державним виконавцем вимог закону, що обумовлює відсутність підстав для задоволення відповідної скарги.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 386, 387, 388 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: