Провадження № 2/641/96/2015 Справа № 641/4858/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Богдан М.В.,

за участю секретаря - Цюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ Дельта Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України в якому просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 13576,84 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 137251,00 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.04.2005 року, укладеним між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 40,9 кв.м.; житловою площею: 22,7 кв.м., що знаходиться: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ Дельта Банк на підставі договору іпотеки № б/н від 04.05.2005 року, укладеного між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_1; припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_1 в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою; загальною площею: 40,9 кв.м.; житловою площею: 22,7 кв.м., що знаходиться: Харківська обл., м. Харків, вул. Польова,87, кв.4; виселити з квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 іпотекодавця ОСОБА_1 та усіх мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; стягнути на користь ПАТ Дельта банк витрати по сплаті судового збору у розмірі 1052,29 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 26.04.2005 року між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 46-05/ХІІІ, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 13580,00 доларів США, та зобов'язався повернути його у повному обсязі в строк до 26.04.2020 року або достроково зі сплатою 11,5 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 відповідно до договору іпотеки № б/н від 04.05.2005 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру; загальною площею: 40,9 кв.м.; житловою площею: 22,7 кв.м., що знаходиться: АДРЕСА_2. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 26.04.2005 року, за реєстром № 1607.

Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ УкрСиббанк змінило назву на ПАТ УкрСиббанк, яке є правонаступником усіх прав та зобовязань АКІБ УкрСиббанк.

08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ УкрСиббанк, останнім передано ПАТ Дельта Банк, що підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Відповідач взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість та позивач був вимушений звернутися до суду.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечували. В наданих до суду запереченнях зазначив, що сума позову яка визначена позивачем в позовній заяві становить 13576,84 доларів США, або 137251,00 грн. за офіційним курсом НБУ. В договорі від 04.05.2005 року за домовленістю сторін договору ринкова вартість предмету іпотеки: квартири АДРЕСА_3, визначена в розмірі 94806,00 грн. Це вдвічі більше ніж становить сума боргу відповідача перед позивачем. За змістом Закону України «Про іпотеку», у випадку, якщо це не передбачено договором іпотеки, іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки за ринковою вартістю на дату набуття права власності. Решту коштів від вартості іпотеки іпотекодержатель відшкодовує іпотекодавцю. Як вбачається з матеріалів справи такої оцінки предмета застави позивачем не зроблено, а якщо посилатись на умови договору, укладеного 04.05.2005 року то вартість предмету іпотеки, яка визначена за домовленістю сторін, а на справді банківською установою одноосібно, то і в такому випадку вартість предмета іпотеки становить вдвічі більше ніж сума боргу.

Тому задоволення вимог позивача в обраний ним спосіб буде суперечити Закону України «Про іпотеку» та призведе до порушення прав відповідача, як споживача банківських послуг, та позбавить його майна вартість якого значно перевищує розмір його зобовязань перед позивачем без будь-якої компенсації.

Окрім того, квартира АДРЕСА_4, загальною площею 40,9 кв.м., яка належить відповідачу на праві власності, та є предметом іпотеки за договором іпотеки б/н від 04.05.2005 р., укладеного в забезпечення кредитного договору №46-05/ХІІІ від 26.04.2005 р., повністю відповідає вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Закон передбачає, що в строк дії мораторію стягнення на нерухоме житлове майно не може бути звернене ні в який спосіб, в тому числі і за рішенням суду.

Раніше у власності відповідача перебувала квартира №211 по пр.-ту Гагаріна,72 та яка 30.03.2005 р. була продана ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу Р №594 від 12.03.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 Тобто іншого нерухомого житлового майна у власності відповідача не має.

Представник відповідача Державної реєстраційної служби України в судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

В наданих до суду запереченнях представник відповідача Державної реєстраційної служби України зазначив, що заявлені позивачем вимоги до Укрдержреєстру є необґрунтованими, незаконними, а тому такими, що не підлягають задоволенню, так як зобовязання органу державної реєстрації прав зареєструвати за ПАТ Дельта Банк право власності на нерухоме майно є передчасним, оскільки договори, укладені у встановленому законом порядку, та/або рішення суду, інші документи, є підставою для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Окрім того, позовні вимоги до Державної реєстраційної служби України є безпідставними, оскільки Укрдержреєстр не приймає рішень про реєстрацію та не може втручатись у прийняття будь-яких рішень державним реєстратором, що повязані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.04.2005 року між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 46-05/ХІІІ, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 13580,00 доларів США, та зобов'язався повернути його у повному обсязі в строк до 26.04.2020 року або достроково зі сплатою 11,5 % річних за користування кредитом (а.с. 12-15).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 відповідно до договору іпотеки від 04.05.2005 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру; загальною площею: 40,9 кв.м.; житловою площею: 22,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 26.04.2005 року, за реєстром №1607, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 568587 та зареєстрованому у Комунальному підприємстві Харківське міське бюро технічної інвентаризації 27.04.2005 року, реєстраційний номер 3656168, номер запису В-24228 в книзі 1 (а.с.45-46).

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки, ринкова вартість предмета іпотеки, за домовленістю сторін та згідно звіту субєкта оціночної діяльності, становить 94806,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ Дельта Банк і ПАТ УкрСиббанк, останнє відступило право вимоги, зокрема, за укладеним 05.02.2008 року між АКІБ УкрСиббанк і ОСОБА_1 договором про надання споживчого кредиту, а ПАТ Дельта банк придбало право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

У звязку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 13576,84 доларів США, що відповідно до курсу НБУ складає 137251,00 грн. з яких сума заборгованості за кредитом 9053,05 доларів США, що згідно до курсу НБУ складає 91519,09 грн., сума заборгованості за відсотками 4523,79 доларів США, що згідно до курсу НБУ складає 45731,90 грн.

Кредитним договором чітко передбачені умови та зобов'язання сторін, а позичальник в свою чергу взяте на себе зобов'язання не виконав, факт існування заборгованості відповідачем не спростовано.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач виконав свої зобов'язання надав в визначений строк грошові кошті.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Через наявність заборгованості у позичальника по сплаті кредиту банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що направив 03.03.2014 року повідомлення іпотекодавцю (а.с. 47-48).

За змістом ст. ст.33,35 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Кодексу. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 4 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України Про іпотеку з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Право визначення підстави та способи звернення стягнення належить іпотекодержателю. Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України Про іпотеку.

Згідно п. 5 договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України Про іпотеку ; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України Про іпотеку. Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання ( ст. 37 Закону України Про іпотеку) він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Такий спосіб дійсно передбачений п. 5.1 договору іпотеки.

Згідно до ст.39 Закону України Про іпотеку, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Згідно до ст. 40 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вищезазначені вимоги закону були виконанні позивачем, шляхом направлення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (а.с.49-50).

Однак, на час розгляду справи Комінтернівським районним судом м. Харкова набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до положень якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитним установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дія цього Закону не поширюється на осіб, які є субєктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Таким чином, за змістом, вказаний Закон забороняє примусове стягнення чи відчуження нерухомого майна переданого в заставу чи іпотеку на забезпечення виконання кредитних договорів, отриманих в іноземній валюті.

Згідно до вимог ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

В ч.2 ст. 5 ЦК України також встановлено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Зазначене свідчить про те, що вказаний Закону України пом'якшує цивільну відповідальність особи, оскільки забороняє примусове стягнення чи відчуження заставного чи іпотечного нерухомого майна, в разі невиконання кредитних зобов'язань за валютними кредитами, а тому має зворотною дію у часті.

Вимоги позивача щодо звернення стягнення на належне відповідачу вказане житлове приміщення за рішенням суду, є видом примусового стягнення, яке забороняється зазначеним вище Законом України, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо субєкта № 30755189 від 10.12.2014 року виданою Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належать: квартира АДРЕСА_6, загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м.; нежитлова будівля літ. А-1 загальною площею 22,5 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Фрунзе,24. Квартира АДРЕСА_7, загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м. відчужена відповідачем згідно договору купівлі-продажу, Р №594, 12.03.2005 р. посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6; (а.с.147-149).

З довідки КП «Жилкомсервіс» вбачається, що за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровані такі особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Тобто, спірна квартира АДРЕСА_8 є єдиним житловим приміщенням, що належить відповідачу.

Інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення №74982 від 23.12.2014 року підтверджується, що інформація щодо ОСОБА_1 в Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення відсутня.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ Дельта Банк про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому суд розяснює, що ПАТ «Дельта Банк» не позбавлене права після зняття мораторію, встановленого вищезазначеним законом, на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання відповідачем умов кредитного договору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10