АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення навчання. Ухвалою Рязанського обласного суду від 15 серпня 2014 року надано дозвіл на примусове виконання на території Російської Федерації зазначеного рішення Деснянського районного суду м. Києва. Крім того, на підставі рішення мирового судді судової дільниці № 223 району Чертаново Південне м. Москви ОСОБА_6 з нього на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 6 жовтня 2014 року і до повноліття дитини. Також позивач має ще одного неповнолітнього сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якого з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). Разом з тим, на час постановлення 28 квітня 2014 року Деснянським районним судом м. Києва рішення, з нього не стягувались аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_8 Посилаючись на те, що на його утриманні на теперішній час перебуває двоє неповнолітніх дітей, ОСОБА_2 просив зменшити розмір _________________________________________________________

Справа № 754/657/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8389/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року, з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року позов задоволено, зменшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року з позивача на користь відповідача на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 на період його навчання - з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частини відповідно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_13, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що рішення мирового судді м. Москви, яким стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього

ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, та на яке посилається позивач як на підставу для зменшення розміру аліментів, не набрало законної сили.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_14 подала до суду заперечення, в яких просила апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року без змін, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1994 по 1998 рік. Від спільного життя вони мають сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 76).

Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 24 червня 1996 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4, починаючи з 5 червня 1996 року до повноліття дитини (а.с. 66,67).

На даний час ОСОБА_4 досяг повноліття, однак, продовжує навчання в Національному авіаційному університеті на денній формі навчання за державним замовленням. Також проходить військову підготовку за програмою офіцера запасу на підставі контракту № 13-1/ВФ/4613-361 від 1 вересня 2013 року. Контракт діє до 31 серпня 2015 року. Загальна вартість підготовки студента становить 8 300,00 грн. за один рік навчання (а.с. 61).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 листопада 2013 року і до закінчення ним навчання, але не більше, чим до досягнення 23-х років (а.с. 9-12).

Ухвалою Рязанського обласного суду від 15 серпня 2014 року дозволено примусове виконання вказаного рішення на території Російської Федерації (а.с. 13-14).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач також має неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, матір'ю якого є ОСОБА_10, та малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, матір'ю якого є ОСОБА_7 (а.с. 7, 8).

Рішенням Спаського міського суду Приморського краю від 29 січня 2004 року ОСОБА_10 позбавлена батьківських прав стосовно ОСОБА_9 та з неї на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку або іншого доходу, починаючи з 27 жовтня 2003 року до повноліття дитини.

На підставі рішення мирового судді судової дільниці № 223 району Чертаново Південне м. Москви ОСОБА_6, яка виконує обов'язки мирового судді судової дільниці № 224 району Чертаново Південне м. Москви, від 28 листопада 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку та/або іншого доходу щомісячно, починаючи з 6 жовтня 2014 року і до повноліття дитини.

На теперішній час вказане рішення не набрало законної сили, оскільки оскаржується ОСОБА_3 (а.с. 15-16, 26, 36-39).

Також судом встановлено, що позивач є діючим офіцером Російської Армії, проходить службу у м. Рязань.

Згідно з відомостями довідки про доходи ОСОБА_2 за 2014 рік щомісячна сума доходу за період з 1 січня 2014 року по 1 грудня 2014 року становить від 113 100,00 до 114 450,00 рублів, загальна сума доходу за 2014 рік становить 1 172 830,65 рублів (а.с. 17), що відповідно до курсу НБУ станом на 22 квітня 2015 року становить 46 685,54 грн.

Таким чином, 1/4 частина заробітку позивача складає 11 671,39 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилався на значне погіршення матеріального стану у зв'язку з ухваленням рішення мирового судді про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що наявні всі законні підстави для зменшення розміру аліментів, оскільки їх стягнення у зазначеному розмірі на утримання повнолітнього сина, який навчається на денній формі навчання, проживає разом з матір'ю за місцем навчання, отримує щомісячну стипендію, в той час як чоловік відповідача не працює, хоча є працездатним, створює передумови для використання грошових коштів на утримання не лише сина-студента, а й інших осіб, які проживають разом з ними. Також суд дійшов висновку про неспівмірність стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та повнолітнього сина-студента в однаковій частині до заробітку

ОСОБА_2

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Водночас, у статті 199 СК України закріплено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до досягнення ними двадцяти трьох років.

Тобто, право на утримання невід'ємно пов'язане із навчанням, тому при визначенні суми матеріальної допомоги мають бути враховані вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, вартість проживання за місцем його знаходження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд має врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Позивач, як на підставу зменшення розміру аліментів, вказував на те, що з нього на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку та/або іншого доходу щомісячно. Крім того, на його утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_9

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок стягнення з позивача аліментів за рішенням мирового судді змінився його матеріальний стан, що є законною обставиною для зміну розміру раніше призначених аліментів.

Судом першої інстанції обґрунтовано не було взято до уваги доводів відповідача про те, що її син ОСОБА_15, 2004 рокународження, перебуває на диспансерному обліку в алергоцентрі та потребує додаткових витрат на лікування, оскільки позивач не є батьком останнього. Натомість батьком дитини є

ОСОБА_16, який є працездатним, проте не працює та на обліку в Центрі зайнятості, як особа, яка шукає роботу, не перебуває, а тому саме він несе всі витрати по утриманню ОСОБА_15

При цьому судом вірно враховано ту обставину, що позивач має двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з ним та перебувають на його утриманні.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позовні вимоги

ОСОБА_2 підлягають задоволенню, а аліменти, які стягуються за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року з нього на користь відповідача на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 на період його навчання, підлягають зменшенню з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частини відповідно.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

Апеляційний суд не бере до уваги доводів апелянта з приводу того, що її доходи не покривають необхідних витрат на дорослого сина, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень самої ОСОБА_3, вона отримує заробітну плату у розмірі 4 000,00 - 5 000,00 грн., її син ОСОБА_4 отримує стипендію у розмірі 873,08 грн. При цьому розмір аліментів, які щомісячно сплачує позивач на користь відповідача становить близько 10 000,00 грн.

Отже, враховуючи передбачену статтею 141 СК України рівність прав та обов'язків матері і батька щодо дитини, а також повнолітній вік ОСОБА_4, колегія суддів вважає твердження відповідача щодо скрутності її матеріального становища надуманими.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко