АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6283/15 Справа № 208/9039/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
15 липня 2015 року м. Дніпропетровськ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого Романюк М. М.
суддів Петренко І.О., Котушенко С.П.
при секретарі Порубай М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення, усунення перешкод в користуванні місцями загального користування квартири, виселення відповідача ОСОБА_5 та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виселення,
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 28 жовтня 2014 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, співвласником якої є також відповідач ОСОБА_3 Ще до прийняття позивачем спадщини, в спірній квартирі була зареєстрована донька відповідача ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_4, яка без згоди позивача вселила в спірну квартиру свого чоловіка - відповідача ОСОБА_5 У зв'язку з тим, що відповідачі постійно перешкоджають позивачу у користуванні належної їй частки квартири позивач була змушена звертатися до суду з відповідними позовами. Рішенням суду від 04 липня 2011 року усунуто перешкоди у користуванні майном шляхом вселення позивача до спірної квартири. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2011 року встановлено порядок користування вказаною квартирою, та виділено в користування позивачу кімнату, площею 16,5 кв.м. Після виконання рішень суду відповідачі продовжують чинити їй перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою, змінюють замки на вхідних дверях, не дають користуватися місцями загально користування: кухнею, ванною кімнатою, туалетом, на дверях яких встановили замки. Крім того, вселення відповідача ОСОБА_5, який є тимчасовим мешканцем, відбулось без її згоди, на підставі чого просить суд ухвалити рішення, яким виселити останнього зі спірної квартири та усунути перешкоди в користуванні належним позивачу на праві власності жилим приміщенням шляхом вселення та зобов'язання відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні місцями загального користування.
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому посилаючись на порушення ОСОБА_2 правил співжиття просять виселити її із спірної квартири без надання іншої житлової площі.
Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення та зобов'язано відповідачів не чинити перешкоди позивачу у користуванні підсобними приміщеннями у зазначеній квартирі, а саме: ванною кімнатою, туалетом, кухнею, в задоволенні інших вимог відмовлено. У задоволені зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зазначених вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять рішення суду скасувати та заявлені ними вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції виходив з доведеності, обґрунтованості та законності вимог щодо вселення позивача у спірну квартиру та усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями шляхом зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу у користуванні підсобними приміщеннями.

З даним висновком в повному обсязі погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, 2/3 частини зазначеної квартири належать відповідачу ОСОБА_3

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 липня 2011 року усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні майном шляхом вселення її до спірної квартири. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2011 року рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 липня 2011року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування житловим приміщенням скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким встановлено порядок користування вказаною квартирою, та виділено в користування ОСОБА_2 кімнату, площею 16,5 кв.м.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2013 року усунуто перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права користування 1/3 частиною спірної квартири шляхом її вселення.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що відповідачі перешкоджають позивачу у користуванні часткою квартири, яка їй належить, що підтверджено належними та допустимими доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо вселення позивача у спірну квартиру. Крім того, з урахуванням того, що рішенням суду вирішено питання лише щодо порядку користування житловими приміщеннями, а позивачу належить 1/3 частина квартири, в тому числі і не житлові приміщення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про усунення перешкод шляхом зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу у користуванні підсобними приміщеннями. Однак, оскільки суд не мотивовано відмовив у задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні підсобними приміщеннями шляхом демонтажу замків з дверей, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з доповненням про задоволення зазначених вимог, тому що в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі встановили замки на дверях допоміжних приміщень та перешкоджають позивачу у їх використанні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо виселення ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Згідно ч.1, 2 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 проживає в частині квартири, яка належить ОСОБА_3, є чоловіком її дочки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про виселення ОСОБА_5

Посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що вона не надавала згоду на вселення ОСОБА_5 у спірну квартиру не може бути прийнято до уваги, оскільки останній поселився та проживає у спірній квартири ще до часу набуття позивачем права власності на частку квартири, зі згоди колишнього власника.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Приймаючи до уваги, що позивачі за зустрічним позовом просять виселити відповідача саме з підстав ст.116 ЖК України, а вимоги даної норми закону стосуються виселення, за певних умов, наймачів та членів їх сім'ї та не можуть застосовуватися до власників житла, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених вимог.

Посилання апелянтів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_2 ніколи не проживала у спірній квартирі, має у власності інше житло не може бути прийнято до уваги, оскільки не має правового значення для вирішення питання про її виселення, з підстав зазначених у позові.

Посилання апелянтів на те, що частка ОСОБА_2 є незначною, квартира є неподільною, вони згодні виплатити їй компенсацію не може бути прийнято до уваги, оскільки це не є підставою для виселення, а вимог про припинення права власності при розгляді даної справи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не заявлялось.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, судова колегія дійшла до висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні місцями загального користування доповнити наступним текстом: усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні місцями загального користування (кухнею, ванною кімнатою, туалетом, коморами) в квартирі АДРЕСА_2 шляхом демонтажу замків з дверей.

В іншій частині рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_6