АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7946/15 Головуючий 1 інст. - Сітало А.К.
Справа № 644/2850/14-ц
Категорія: відшкодування Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря - Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою.

На обґрунтування позивач вказав, що 01 вересня 2014 року об 08 год. 50 хв. з вини відповідачки, яка, керуючи автомобілем марки «Тайота Камрі», державний номер НОМЕР_1, на вул. Другої П'ятирічки на перехресті з вул. Фрунзе в м. Харкові не уступила дорогу та допустила зіткнення з автомобілем марки «Део Нексія», державний номер НОМЕР_2, власником якого він є на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, під його керуванням. Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2014 року визнано, що винною у скоєнні ДТП є ОСОБА_2

У наслідок ДТП автомобіль позивача дістав механічних пошкоджень на суму 34 026 грн. 10 коп.

Цивільна-правова відповідальність сторін була застрахована: ОСОБА_1 - в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») згідно Договору страхування (полісу) № АМ 75580, ОСОБА_2 - в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «ВУСО») згідно Полісу № АI/2893918.

Частково сума в розмірі 32 976 грн. 10 коп. позивачу відшкодована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Решту відновлюваного ремонту здійснено за власні кошти на суму 1 050 грн. 00 коп.

Він неодноразово вимушений був відвідувати авторинок для пошуку необхідних запчастин. Додатково ним були понесені витрати по сплаті послуг евакуатора в розмірі 700 грн. 00 коп. та для оплати послуг водія у період з 01 вересня 2014 року по 27 листопада 2014 року на загальну суму 11 250 грн. 00 коп. (по 150 грн. 00 коп. за добу).

Крім того, цією ситуацією йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 25 000 грн. 00 коп.

Посилаючись на те, що добровільно шкода не відшкодована, ОСОБА_1 просив задовольнити позов, стягнути на його користь зі ОСОБА_2 13 000 грн. 00 коп. - на відшкодування матеріальної шкоди, 25 000 грн. 00 коп. - на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу.

В уточнених вимогах ОСОБА_1 просила стягнути на його користь 1 050 грн. 00 коп. - на відшкодування франшизи, 50 000 грн. 00 коп. - на відшкодування моральної шкоди та 2 500 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2015 позов задоволено.

На користь ОСОБА_1 стягнуто зі ОСОБА_2 3 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди та 243 грн. 60 коп. судового збору.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 2 075 грн. 16 коп. витрат на правову допомогу.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що відповідачка не повідомила його про страхування її цивільно-правової відповідальності в ПрАТ «ВУСО», що позбавляє його можливості пред'явити вимоги про стягнення суми в розмірі 1 050 грн. 00 коп. до цієї страхової компанії; він є інвалідом П групи з діагнозом «клінічно-функціональна ампутація дефекту правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна», не має можливості вільно пересуватися громадським та іншим транспортом, однак суд відмовив у задоволенні позову в цій частині, незважаючи на те, що такі витрати не відшкодовуються страховими компаніями; крім того, він звільнений від сплати судових витрат.

ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін та стягнути з позивача витрати на правову допомогу в межах граничного розміру 40% мінімальної заробітної плати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Третя особа рішення суду першої інстанції не оскаржила, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вважав доведеними лише вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. 00 коп. Враховуючи те, що позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правову допомогу на суму 2 075 грн. 16 коп. Однак повністю погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

За статтями 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріали справи свідчать, що 01 вересня 2014 року об 08 год. 50 хв. з вини відповідачки, яка, керуючи автомобілем марки «Тайота Камрі», державний номер НОМЕР_1, на вул. Другої П'ятирічки на перехресті з вул. Фрунзе в м. Харкові не уступила дорогу та допустила зіткнення з автомобілем марки «Део Нексія», державний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, під його керуванням.

Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КупАП, та накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 425 грн. 00 коп. на користь держави.

Згідно розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA006/L01/01 розмір збитку складає 36 361 грн. 29 коп., франшиза (безумовна) - 1 050 грн. 00 коп., розмір страхового відшкодування - 24 402 грн. 90 кокп.

Цивільно-правова відповідальність сторін була застрахована: ОСОБА_1 - в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно Договору страхування (полісу) № АМ 75580, ОСОБА_2 - в ПрАТ «ВУСО» згідно Полісу № АI/2893918.

Частково сума в розмірі 32 976 грн. 10 коп. позивачу відшкодована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Франшиза в розмірі 1 050 грн. 00 коп. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не відшкодована.

Відповідно до Полісу № АI/2893918 страховик, яким є ПрАТ «ВУСО» забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу, та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Згідно статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-1У «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі -Закон № 1961-1У), який набув чинності з 01 січня 2005 року, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто виходячи із суті такого страхування закон має на меті захист не лише прав потерплих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, питання відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик.

Даний позов пред'явлено до ОСОБА_2

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоді життю, здоров'ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-1У).

Статтею 9 Закону № 1961-1У встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого визначена в Полісі № АI/2893918 в розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Оскільки сума франшизи (безумовної) в розмірі 1 050 грн. 00 коп. підпадає під розмір ліміту страхової суми за Полісом № АI/2893918, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в позові в цій частині.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують. З позовом про стягнення франшизи (безумовної) в розмірі 1 050 грн. 00 коп. ОСОБА_1 не звертався до ПрАТ «ВУСО» та не позбавлений такої можливості.

Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягають з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 вказав, що у зв'язку з ДТП йому заподіяно моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, ОСОБА_1 не оспорений.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині також є законним і обгрнутованим.

Посилання на те, що в результаті ДТП додатково ОСОБА_1 завдані збитки на суму 11 250 грн. 00 коп. (оплата послуг водія з 01 вересня 2014 року по 27 листопада 2014 року), не ґрунтуються на законі. Уточнений в липні 2015 року позов таких вимог не містить. З окремим позовом про стягнення суми в розмірі 11 250 грн. 00 коп. ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не звертався та не позбавлений такої можливості.

Разом з тим, з рішенням суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу погодитись на можна.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За правилами, встановленими частинами 1, 2 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вини компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно Довідки до акту огляду МСЕК Серії 10 ААБ № 202593 ОСОБА_1 є інвалідом П групи з 16 вересня 2013 року, дата чергового огляду 16 вересня 2015 року.

Інваліди 1 та П груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях (п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-У1 (з наступними змінами) «Про судовий збір».

Оскільки ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору підстав для стягнення з нього на користь ОСОБА_2 2 075 грн. 16 коп. витрат на правову допомогу немає.

Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з підстав. передбачених п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2015 року змінити.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

Л.І.Кірсанова