Справа №576/2885/14 Головуючий у суді у 1 інстанції - Демченко О.С.
Номер провадження 22-ц/788/2293/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 липня 2015 року

у цивільній справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3, третя особа: Управління внутрішніх справ України у Сумській області,

про відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 липня 2015 року відмовлено в позові Національної академії внутрішніх справ.

Рішенням колегії суддів апеляційного суду Сумської області від 19 серпня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Національної академії внутрішніх справ задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Національної академії внутрішніх справ 12759,72 грн. відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано рішення апеляційного суду Сумської області від 19 серпня 2015 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Національна академія внутрішніх справ посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Всі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не вірно визначено дату початку перебігу строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності розпочався від дня, коли Національна академія внутрішніх справ довідалася про порушення свого права, тобто з 16 серпня 2012 року (з моменту отримання листа УМВС України в Сумській області №2/2-1502 від 13 серпня 2012 року про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ).

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом першої інстанції по суті встановлено, що 28 листопада 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ (правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ), Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ в Сумській області та ОСОБА_3 було укладено договір про підготовку фахівця у Київському Національному університеті внутрішніх справ. Тобто цей договір є тристороннім. Однією з сторін договору є УМВС України в Сумській області, яке виступає як замовник.

У п. 7.6 договору зазначено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє весь період навчання і на протязі 3-х років з дати призначення особи на посаду замовником.

Згідно з п. 6.1 договору сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 2.25 договору замовник зобов'язався інформувати виконавця про звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання із зазначенням підстав звільнення.

Наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ) від 19 червня 2009 року № 469 ОСОБА_3 було присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» з видачею відповідного диплому.

Наказом УМВС України в Сумській області від 26 червня 2009 року № 66 о/с ОСОБА_3 був призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Глухівського міського відділу з обслуговування м. Глухова та Глухівського району Сумської області.

Наказом УМВС України в Сумській області від 22 лютого 2011 року № 38 о/с на підставі рапорту ОСОБА_3 був звільнений з органів внутрішніх справ за підпунктом «ж» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Після звільнення відповідача за власним бажанням з органів внутрішніх справ 22 лютого 2011 року, визначений ст.257 ЦК України трирічний строк загальної позовної давності сплив 22 лютого 2014 року. Позов Національної академії внутрішніх справ від 21 листопада 2014 року надійшов до суду 08 грудня 2014 року, тобто після сплину строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведено ОСОБА_3, тоді як Національна академія внутрішніх справ на порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надала належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного судочинства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

28 листопада 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ (правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ), Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ в Сумській області та ОСОБА_3 було укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у Київському Національному університеті внутрішніх справ (а.с. 7-8).

Згідно з п. 3.1 договору, підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з КНУВС та звільненням органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни.

У п. 3.2 договору зазначено, що відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Пунктом 2.2.4 вищевказаного договору передбачено, що у тижневий термін після призначення особи на посаду замовник зобов'язується надіслати виконавцеві письмове повідомлення про це.

Відповідно до п. 2.2.5 договору замовник, зобов'язався інформувати виконавця про звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання із зазначенням підстав звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3:

19 червня 2009 року закінчив навчання у Національній академії внутрішніх справ (а.с. 9);

26 червня 2009 року був призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Глухівського міського відділу з обслуговування м. Глухова та Глухівського району Сумської області (а.с. 128);

22 лютого 2011 року на підставі рапорту був звільнений з органів внутрішніх справ за підпунктом «ж» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 19).

Відповідно до вимог п. 2.3.6 вищевказаного договору у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

16 серпня 2012 року УМВС України в Сумській області повідомило Національну академію внутрішніх справ про звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ за власним бажанням (а.с. 54).

08 грудня 2014 року позовна заява Національної академії внутрішніх справ від 21 листопада 2014 року поштою надійшла до суду першої інстанції (а.с. 2-5).

Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти (факт) порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти (факт).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що перебіг позовної давності для спірних правовідносинах розпочався саме з 22 лютого 2011 року, з дня звільнення відповідача з органів внутрішніх справ. Саме з цього часу Національна академія внутрішніх справ могла довідатися про порушення свого права, а відповідно п. 2.2.5 вищевказаного договору УМВС України в Сумській області повинно було якнайшвидше, з метою економії державних коштів витрачених на утримання відповідача у навчальному закладі, зокрема у тижневий строк (аналогічно строку вказаному в п. 2.2.4 договору), проінформувати про це академію (виконавця договору). Зазначені юридичні особи входили в єдину систему органів внутрішніх справ, тому мали узгоджено діяти з метою не допущення заподіяння шкоди відповідному бюджету, забезпечення цих органів кадрами.

УМВС України в Сумській області не подано належних, допустимих та достовірних доказів того, що воно не мало можливості одразу після звільнення відповідача ОСОБА_3 (22 лютого 2011 року) повідомити про це Національну академію внутрішніх справ.

Колегія суддів також вважає, що такий висновок буде відповідати загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, щодо справедливості, добросовісності та розумності.

02 липня 2015 року ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з заявою про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності (а.с. 74).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Таким чином, строк позовної сплив 22 лютого 2014 року, а тому Національна академія внутрішніх справ звернувшись до суду з позовною заявою від 21 листопада 2014 року пропустила зазначений строк, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Крім того, колегія суддів враховує, що як уже зазначалося вище ОСОБА_3 був звільнений з органів внутрішніх справ за підпунктом «ж» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Підпунктом «ж» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Таким чином, підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку у навчальному закладі МВС України є «звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин», а ОСОБА_3 був звільнений з органів внутрішніх справ «за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків».

Згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Постановляючи дану ухвалу, колегія суддів діяла згідно із вищезгаданою нормою закону і обов'язково врахувала висновки та мотиви вищезгаданої ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року (а.с. 170-172).

Інші доводи апеляційної скарги не мають юридичного значення, а тому не впливають на висновки суду по суті спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -

.