Справа № 473/2122/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі

головуючої судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 його представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

05.06.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 7052,20 грн. за період з серпня 2013 року по 21.01.2015 року, оскільки заборгованість по аліментам накопичилась з вини боржника.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого в них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого 29.11.2011 року рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку ( доходу ) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 листопада 2011 року і до його повноліття.

ОСОБА_2 вищевказане рішення суду ігнорував, вчасно та у повному обсязі аліменти не сплачував, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 21.01.2015 року у розмірі 2468 грн. 65 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, просила позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що відповідач знав про розмір заборгованості, оскільки вона особисто направляла йому попередження поштою двічі, але підтвердити це не може.

З приводу сплати аліментів вона намагалася домовитися з відповідачем до звернення до суду кілька місяців, але марно.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що не живе за місцем реєстрації в с. Новосілка Вознесенського району Миколаївської області, оскільки поїхав на заробітки до міста Одеса.

Аліменти на утримання сина платить його мати і сплачувати їх в більшому розмірі не спроможна. А, оскільки його не повідомили про розмір аліментів, не вважає себе винним, тому в задоволені позову належить відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що не вина відповідача, що він не був обізнаний про розмір аліментів, який мав щомісяця платити, крім того просить врахувати матеріальне становище ОСОБА_2, який має другу сім»ю і трьох утриманців, не працює і не може одразу сплатити заборгованість.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, прийшов до наступного.

Сторони перебували у шлюбі, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФП № 134579 від 23.12.2010 року ( а.с. 3 ).

Син ОСОБА_5 проживає з матірю за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 5 ).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.11.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 листопада 2011 року і до його повноліття.

На підставі цього рішення, 29.11.2011 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного суду управління юстиції Миколаївської області (а.с.4).

13.08.2013 року державним виконавцем Відділу ДВС Вознесенського ММРУЮ Миколаївської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа.

Згідно з копією довідки-розрахунку відділу Державної виконавчої служби Вознесенського МРУЮ Миколаївської області від 21.01.2015 року заборгованість за аліментами станом на 21 січня 2015 року становить 2468,65 грн. Державним виконавцем заборгованість нарахована виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості (а. с. 7).

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », вбачається, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Доводи відповідача та його представника про відсутність його вини у простроченні сплати аліментів через необізнаність і неповідомлення державним виконавцем про щомісячний розмір аліментів, суд сприймає критично, оскільки відповідно до п.3.20 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження інформацію, а саме надіслати копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного звязку або електронною поштою.

Іншого, а ні зазначеною інструкцією, ні Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, навпаки ст. 31 зазначеного Закону закріплено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Інших доказів з приводу наявності обставин, які перешкоджали отримати дані про розмір аліментів та заборгованості по аліментам і своєчасно сплатити аліменти, відповідач та його представник у судові засіданні не надали. Вказаний розмір розрахованої заборгованості та дії державного виконавця Стародубов Є.О. в установленому законом порядку не оскаржив.

Доводи відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів є безпідставними, тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення з нього неустойки відповідно до вимог ст. 196 СК України.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс та від 01 жовтня 2014 року в справі №6-149цс14 розмір пені обчислюється, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Враховуючи те, що стягнення аліментів на користь позивача за рішенням суду визначено щомісячними платежами, без визначення конкретної дати, до якої таке стягнення має бути проведено, то сплата аліментів повинна проводитись до останнього календарного дня того місяця, у якому таке стягнення проводиться.

Тобто, нарахування пені на прострочену заборгованість за аліментами повинно проводитись, починаючи з першого календарного дня того місяця, який є наступним за місяцем, у якому виникла заборгованість, а сума пені на заборгованість по аліментам має розраховуватись виходячи із недоплачених коштів аліментів за кожен місяць.

Так пеня рахується, виходячи з розміру недоплачених аліментів, розміру пені ( 1%) та кількості прострочених днів (за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення), тому розрахунок пені, наданий позивачкою невірний, але суд не може вийти за межі заявлених ОСОБА_1 вимог - 7052.20 грн., а вона не надала нового розрахунку, не уточнила позовних вимог, хоча судом було роз»яснино, що розрахунок заборгованості, наданий державним виконавцем зроблений станом на 21.01.2015 року, а не на час звернення до суду або час розгляду справи.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При врегулюванні цивільних правовідносин, суд має відповідно до положень ст. 3 ЦК України виходити із загальних засад цивільного законодавства про справедливість, розумність та добросовісність, і не допускати таких ситуацій, коли розмір неустойки призводитиме до того, що аліментнозобов'язані особи не здатні будуть погасити заборгованість взагалі, оскільки практично усі їх кошти будуть іти на погашення пені.

Тому відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, суд вважає, що з урахуванням матеріального положення боржника, наявність в нього на утриманні інших непрацездатних осіб, співрозмірності збитків розміру нарахованої пені - розмір неустойки можливо зменшити до 5 000 гривень, які і слід стягнути на користь позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку ( пеню ) за прострочення сплати аліментів в сумі 5000 ( п»ять тисяч ) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три ) гривні 60 копійок на користь Держави в особі Державного бюджету Вознесенського району (банк ГУ ДКУ в Миколаївській області, МФО 826013, р/р №0113, код платежу 22030001, ).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Висоцька Г.А.