ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Еталон про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину,-

в с т а н о в и в:

П озивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів та повернення сплачених коштів посилаючись на те, що між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу, згідно якого відповідач, як лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а саме автобус Рута 25, бензин, колір апельсин 2015 року випуску, а також зобовязалися надати послуги з Організації за що отримує кошти, які визнанні Договором як Комісія за Організацію. Позивач здійснив оплату передбаченої договором послуги у розмірі 44000,00 грн. Однак з часу укладення Договору та на даний час відповідач не надав жодних послуг, за які сплачена комісія та не повідомила про придбання транспортного засобу, на що позивачем була направлена на імя керівника відповідача претензія-вимога з повідомленням про відмову від договору та прохання повернення сплачених коштів. Відповідачем проігноровано дану вимогу і кошти не повернуті. Просить суд стягнути сплачені кошти з відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні збільшив позовні вимоги та просив суд визнати договір недійсним та застосувати наслідки недійсного (нікчемного) правочину. Підставою недійсності правочину зазначив, те що договір лізингу укладений між сторонами небув нотаріально посвідчений та положення договору є несправедливими відносно споживача позивача по справі та порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків і завдають шкоди споживачеві. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення і просив суд в задоволені позову відмовити так, як він є безпідставним, необгрунтованим.

Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 06 травня 2015 року між ОСОБА_1 (лізингоодержувач) позивачем по справі та Товариством з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія ЕТАЛОН (лізингодавець) - відповідачем по справі було укладено Договір фінансового лізингу № 002470.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору - Лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно: автобус Рута 25, бензин, колір апельсин 2015 року випуску, а Лізингоодержувач зобовязався прийняти дане майно та сплачувати Лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно п.5.1 Договору, Лізингодавець передає предмет лізингу Лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Комісії за організацію, Авансового платежу, Комісії за передачу Лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого Авансового платежу та Комісії за організацію на умовх викладених у п.5.4 Договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування Предмета лізингу.

Додатком № 1 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати першого авансового платежу (вартість предмета лізингу 440000,00 грн, відсоток платежів - 50 %, авансовий платіж - 220000 грн, щомісячний платіж 18333,33 грн, комісія за організацію (10 %) - 44000,00 грн, комісія за передачу (3 %) - 13200,00 грн (а.с.55).

Додатком № 2 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати другого лізингового платежу (вартість предмета лізингу 440000,00 грн, авансовий платіж - 50 %, сума лізингу - 220000 грн, викупна вартість - 6600 грн, відсоткова ставка - 12,5 %, комісія - 5 %, період лізингу (кільк. міс.) 60, щомісячний платіж 5526,89 грн). Відвантаження автомобіля після оплати (авансовий платіж - 220000 грн, комісія за передачу ПЛ 13200,00 грн. (а.с.56).

06 травня 2015 року, тобто в день укладення Договору, позивач сплатив на користь відповідача перший лізинговий платіж, який включав в себе Комісія за Організацію у розмірі 44000,00 грн., що стверджується квитанцією №0.0.381624506.1 від 06.05.2015 р.

14 серпня 2015 року позивачем була направлена на адресу відповідача претензія-вимога (вх. № 1182 від 19.08.2015 р.) в якій зазначалося про відмову від Договору фінансового лізингу № 002470 від 06 травня 2015 року. Та на підставі якої даний Договір був розірваним з 19.08.2015 р., про що було повідомлено позивача листом за вих. № 1012 від 03.09.2015 р.

Відповідно до п.12.12 ст.12 Договору - у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання акта приймання-псрсдачі Предмета Лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку Комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається.

Позивач звернувся до суду з даним позовом і посилається, що положення договору є несправедливими відносно споживача та при його укладенні порушений порядок недотримання нотаріальної форми правочину.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

06.05.2015 року позивачем було підписано вказаний договір та написано заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору.

Між сторонами спору було укладено в добровільній формі цивільно-правовий договір, який оформлено в належній формі з погодженням усіх його істотних умов у тому числі щодо прав та відповідальності сторін договору.

Сторони є вільними в укладенні договору (ст. 627 ЦК України).

У частині 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» зазначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Зважаючи на викладене вказані правовідносини врегульовані загальними нормами до яких віднесено норми ЦК України та спеціальними нормами ЗУ Про фінансовий лізинг, які є при застосуванні пріоритетними.

Згідно ст.6 ЗУ Про фінансовий лізинг передбачено, що договір укладається у письмовій формі і обовязкового нотаріального посвідчення не потребує.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього Закону.

За нормами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

У даному випадку суд вважає, що позивачем не доведено несправедливість умов укладеного договору фінансового лізингу, вказаних в пунктах спірного Договору, а тому у задоволенні його вимог у цій частині слід відмовити. Також, суд зазначає, що позивач уклавши зазначений договір та підписавши його погодився з усіма його умовами.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, позивачем не вказано у чому саме полягає порушення принципу добросовісності сторін договору та яким чином умови договору завдають йому шкоди.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов безпідставний, не грунтується на чинному законодавстві і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.3,10,11,58-60,212,215,218 ЦПК України, на підставі ст.ст.3, 5, 6, 16, 627, 806 ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Еталон про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ Г.В.Соловей