У Х В А Л А

іменем України

"22" вересня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва, Державного казначейства України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва, Державного казначейства України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в якій позивач просить: визнати незаконними дії працівників прокуратури м. Києва, пов'язані з незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності (винесення постанови про притягнення позивача як обвинуваченого), незаконного та тривалого тривання під вартою, понад строк встановлений вироком суду; стягнути з державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 168000,00грн., завдану позивачу незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до Дніпровського районного суду м. Києва з позовними вимогами до Прокуратури міста Києва, Державного казначейства України, позивач відповідно до заявлених вимог, серед іншого, просить суд визнати незаконними дії працівників прокуратури м. Києва, пов'язані з незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності (винесення постанови про притягнення позивача як обвинуваченого), незаконного та тривалого тривання під вартою, понад строк встановлений вироком суду.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами. (ч. 1 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №6 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

В пункті 3 цієї Постанови роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви предметом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є визнання незаконними дії працівників прокуратури м. Києва, пов'язаних з незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності (винесення постанови про притягнення позивача як обвинуваченого), незаконним та тривалим триванням під вартою, понад строк встановлений вироком суду

Згідно положень ст. 234 Кримінально-процесуального кодексу України (1960 року), Дії слідчого можуть бути оскаржені прокуророві як безпосередньо, так і через слідчого. Дії слідчого можуть бути оскаржені до суду. Скарги на дії слідчого розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Положеннями ст. 236 Кримінально-процесуального кодексу України (1960 року) визначено, що скарга на дії прокурора при проведенні ним досудового слідства або окремих слідчих дій у справі подається вищестоящому прокуророві, який її розв'язує в порядку і в строки, що передбачені статтями 234 і 235 цього Кодексу. Скарги на дії прокурора розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що предметом заявлених позовних вимог фактично є оскарження дій працівників прокуратури по ухваленню постанови про притягнення позивача до кримінальної відповідальності та триманню позивача під вартою понад строк, встановлений судом, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі в цій частині позовних вимог, оскільки позовна заява в цій частині не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 15, 122, 210, 293, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва, Державного казначейства України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в частині позовних вимог про визнання незаконними дії працівників прокуратури м. Києва, пов'язані з незаконним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності (винесення постанови про притягнення позивача як обвинуваченого), незаконного та тривалого тривання під вартою, понад строк встановлений вироком суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: