Провадження №2/761/8324/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника третьої особи: Семенець Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба безпеки України про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності,-

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності.

Під час слухання справи як третю особу було залучено Службу безпеки України.

В позовних вимогах позивач просить: визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача та принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яка розповсюджена ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3», а саме його висловлювання «ІНФОРМАЦІЯ_3»; зобов'язати відповідача протягом 10 робочих днів з часу набрання рішенням законної сили виступити в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3» зі спростуванням вказаної інформації; викласти текст спростування інформації «ІНФОРМАЦІЯ_2» не складено» та зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, шляхом проголошення регулятивної частини рішення ОСОБА_5 протягом 10 робочих днів з часу набрання рішенням законної сили виступити.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3» розповсюдив про позивача недостовірну, негативну інформацію, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Інформація була розповсюджена на центральному каналі, а тому відповідно була поширена не визначеній кількості осіб.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що під час участі в програмі відповідач, як голова Служби безпеки України (на той час) мав право поширювати інформацію, яка встановлена під час виконання завдань цього відомства, а тому поширювачем інформації є саме Служба безпеки України, оскільки ведучим відповідач був представлений як голова Служби безпеки України. Крім того, в поширеній інформації зазначено лише прізвище «ОСОБА_6» без зазначення його ім'я та по-батькові, а тому встановити, що саме відносно позивача поширено інформацію неможливо. Відеозапис програми, отриманий з порушенням порядку, визначеного ч.4 ст.48 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» та відсутні докази, що воно є змонтованим або іншим чином обробленим.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог на тій підставі, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження поширення вказаної в позовній заяві інформації, а також що внаслідок цього порушені його особисті права.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку представників позивача, відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

У відповідності до положень частина 1 та 2 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У відповідності з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя, здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Стаття 277 ЦК України визначає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом (ч.6).

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що ІНФОРМАЦІЯ_1. в телевізійному ефірі каналу «ІНФОРМАЦІЯ_4» в передачі «ІНФОРМАЦІЯ_3» було оприлюднено відомості, стосовно нього, які на його думку порушують його честь, гідність та ділову репутацію.

Частина 4 статті 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» визначає, що усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту.

Так, позивач зазначав, що інформація, яку він просить визнати такою, що не відповідає дійсності ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію, була поширена на телеканалі «ІНФОРМАЦІЯ_4», проте позивачем не підтверджене поширення зазначеної інформації жодним чином. Диск, який приєднано до матеріалів справи, із записом, суд не може прийняти до уваги та вважати його належним доказом, оскільки він є не офіційним записом наданим, телеканалом, через який, як стверджує позивач, було поширено зазначену інформацію. Як пояснила представник позивача, вона скопіювала запис в мережі Інтернет.

Згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно абзацу п'ятого пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009р «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що вона наполягає на позовних вимогах до відповідача як фізичної особи.

Проте, частина 4 статті 277 ЦК України визначає, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що на той час відповідач був головою Служби безпеки України, а тому саме Служба безпеки України має бути відповідачем у справі.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 28, 32, 62 Конституції України, ст.ст.201, 277, 297 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 212, 214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба безпеки України про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г.Притула