Справа № 653/495/14-ц
Провадження № 2/653/149/15
РІШЕННЯ

іменем України

"28" травня 2015 р.

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Хоменко В. Г.

при секретарі Тимашовій Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, про визнання правочину недійсним, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом про визнання правочину недійсним, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на праві приватної власності йому належить земельна ділянка площею 1,85 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 247145,

У 2007 році він доручив ОСОБА_11 розробити проект землеустрою щодо відведення вище вказаної земельної ділянки у власність у звязку зі зміною цільового призначення з «для ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд» з присвоєнням юридичної адреси: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська Гірка, вул. 993 Стрілецького полку. Відповідачі у справі ОСОБА_12В./який діяв від мого імені/ та ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_3 та від імені ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8С, ОСОБА_9 та ОСОБА_13, за зловмисною домовленістю, уклали між собою правочин - догові купівлі-продажу земельної ділянки від 23.08.2007 р., згідно якого "Продавець" продав, а "Покупці" купили частину земельне ділянки, в рівних частинах кожний, площею 1,62 га із загальної площі 1,85 га.

Про цей правочин йому стало відомо випадково у 2011 році. В цьому ж році він звернувся до Генічеського РВ УМВС України з заявою про скоєння злочину з боку «Покупців» за вказаним вище правочином відносно моєї земельної ділянки, а саме шахрайства, яке вчинено ОСОБА_12 та ОСОБА_2 Він нікого не уповноважував продавати свою земельну ділянку і ні яких грошових коштів з це ні від кого не отримував.

На підставі договору зазначеного купівлі-продажу земельної ділянки, набувачі за цим правочином 15.07.2008 року отримали державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,2300 га кожний.

Просить суд визнати вказаний договір купівлі-продажу недійсним та скасувати. Також просить застосувати наслідки визнання правочину недійсним, шляхом визнання незаконними та скасувати видані державні акти на імя ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_15 позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_16 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав викладених в письмових запереченнях, просить суд в задоволенні позова відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, представник Щасливцевської сільської ради про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідач ОСОБА_8 до судового засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в задоволенні позовних вимог просив суд позивачу відмовити в повному обсязі у зв'язку із необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №247145, виданого на підставі розпорядження голови Генічеської РДА №417 від 14.06.2006 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, яка розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району, площею 1,85 га., з цільовим призначенням для введення особистого селянського господарства.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу ОСОБА_17, який зареєстровано в реєстрі за №2581, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 22.08.2007 року за р. №2566 та від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 22.08.2007 року за р. №2567 купили у ОСОБА_11, який діяв від імені ОСОБА_18, на підставі довіреності від 22.08.2007 року за р. №2564, частину земельної ділянки, яка розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району, площею 1,62 га, в рівних частинах кожному.

Згідно п.2.1 вказаного договору, продаж земельної ділянки проводиться за 184072 грн. 50 коп., які покупці повністю сплатили продавцю під час підписання договору, а ОСОБА_11, в свою чергу, особистим підписом у договорі купівлі-продажу підтвердив факт проведення зі сторони покупців повного розрахунку за продану ним земельну ділянку та відсутність щодо нього будь-яких претензій фінансового характеру.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна.

Згідно положень ст.. 208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

В п.5.2 та п.5.3 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.08.2007 року зазначено, що договорів вважається укладеним з дня його нотаріального посвідчення, та що цей договір є підставою для видачі новому власнику державного акту на право приватної власності на землю і її державної реєстрації.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості в Україні є обов'язковим починаючи з 01.01.2004 року, у зв'язку із вступом в силу нового Цивільного Кодексу України, на підставі якого видано Інструкцію «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затверджену Наказом Мінюсту України № 20/5 від 03.03.2004р., яка використовується нотаріусами при вчинені дій з посвідчення відповідного правочину.

Статтею 203 ЦК України, визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень ст.. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 ЦК України.

Згідно ст.. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, в момент підписання договору купівлі-продажу від 23.08.2007 року всі обумовлені сторонами умови були повністю виконаний, форма договору відповідала вимогам ст.ст.209, 210 ЦК України. При укладенні договір був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, про що свідчать особисті підписи продавця та покупців на підтвердження сплати та отримання грошових коштів, тобто виконання дій, спрямованих на передачу земельної ділянки продавцем покупцям в порядку встановленому ст. 655 ЦК України, в звязку з чим до відповідачів у справі ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 перейшло право власності на придбану частину земельної ділянки, в рівних частинах кожному.

В подальшому, реалізуючи своє право, як добросовісних набувачів, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.08.2007р., ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 отримали кожний державний акт (ОСОБА_19 серії ЯГ №504154, ОСОБА_4 серії ЯГ №504156, ОСОБА_6 серії ЯГ №504152, ОСОБА_7 серії ЯГ №504155, ОСОБА_8 серії ЯГ №504149, ОСОБА_9 серії ЯГ №504150, ОСОБА_14 серії ЯГ №504153) на право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Щасливцевської сільської ради, Генічеського району, площею 0,2300 га кожна, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Відповідний державний акт серії ЯЕ №938358 на право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району, площею 0,2449 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, отримав також позивач ОСОБА_1.

Згідно рішення «Про найменування вулиць в с. Генічеська Гірка та присвоєння адреси власникам присадибних земельних ділянок» №487 від 08.02.2008 року Щасливцевської сільської ради Генічеського району, земельній площі, яка розташована в межах с. Генічеська Гірка та раніше була надана громадянам для ведення особистого селянського господарства, цільове призначення якої поступово змінюється за рішеннями сесій ради під будівництво житлового будинку , господарських будівель і споруд, присвоїти юридичну адресу: с. Генічеська Гірка, вул.. 993 Стрілецького полку.

Згідно рішення «Про надання згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки» №586 від 24.07.2008 року Щасливцевської сільської ради Генічеського району, ОСОБА_20 надано згоду на заміну цільового призначення та підготовку проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,2300 га. Також ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3 в місячний термін замовити в землевпорядній організації розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення вищезазначених земельних ділянок.

З наданих суду в судовому засіданні пояснень позивача ОСОБА_1, встановлено, що на час розгляду справи в суді цільове призначення вищезазначених земельних ділянок не змінювалось.

Також, позивач та його представник ОСОБА_15, в судовому засіданні неодноразово зазначали, що ОСОБА_1 надав у 2007 році довіреність ОСОБА_11 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у звязку зі зміною цільового призначення з «для ведення особистого селянського господарства» на для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд» з присвоєнням юридичної адреси: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська Гірка, вул.. 993 Стрілецького полку.

З таким твердженням позивача ОСОБА_1 та йог представника ОСОБА_15 суд не може погодитись, адже воно повністю спростовується витягом з Єдиного реєстру довіреностей, згідно якого, довіреність від 22.08.2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрована в реєстрі за №2564, була видана ОСОБА_1 на імя ОСОБА_11, для продажу частини земельної ділянки площею 1,62 га, що буде відчуджуватися із загальної площі 1,85 га., яка знаходиться за адресою херсонська область, Генічеський район, Щасливцевська сільська рада.

Також відповідачем ОСОБА_8 надано до суду клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Про застосування строку позовної давності відповідач ОСОБА_8 надав суду заяву (а.с. 61 т.1).

Представник позивача ОСОБА_15 в своїй заяві від 03.11.2014 року просить суд визнати поважною причиною пропуску позовної давності за необізнаністю позивача ОСОБА_1 про порушене його право впродовж чотирьох років (а.с.3-5 т.2).

Оцінюючи можливість застосування загального строку позовної давності в три роки, у відповідності до положень ст. 257 ЦК України, суд виходить з наступного.

Позов подано до суду 03.02.2014р., позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_15 вважають причину пропуску строку позовної давності поважною, оскільки позивач не був обізнаний у порушенні його прав.

З позовної заяви позивача вбачається, що позивачу стало відомо про його порушене право у 2011 році.

Після укладення ОСОБА_11 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.08.2007 року (а.с.6 т.1), рішенням Щасливцевської сільської ради №586 від 24.07.2008 року (а.с.10 т.1) покупцям та позивачу ОСОБА_1 було надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення новоутворених земельних ділянок, відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу. Разом з тим, своїми особистими підписами в проектній документації ОСОБА_1 та інші власники погоджували межі новоутворених земельних ділянок, що підтверджується викопіюванням земельних ділянок (а.с.9 т.1).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 мав змогу та знав про свої порушені права з 2008 року. Тривалий час, близько 5 років, не звертався до суду і причини поважності пропуску цього строку, які надані позивачем, суд не приймає до уваги, оскільки позивачем в судовому засіданні належними доказами не підтверджені та спростовуються наявними матеріалами справи.

Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позивач мав намір та бажання продати спірні земельні ділянки, про що зазначає у своїй позовній заяві. Підставою недійсності правочину, згідно із ст. 215 УК України, є недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Обставин, які б свідчили про наявність такого недодержання в момент вчинення спірного договору в судовому засіданні не встановлено, а невиконання стороною зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визнання наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним, як те визначено постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлені обставини і обумовлюють висновок суду про неможливість задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.08.2007 року недійсним, що в свою чергу перешкоджає застосуванню вимог ст. 216 ЦК України, в звязку з чим в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Керуючись ст..ст. 203-210,257,267,638,640,655,657 ЦК України, ст.ст. 10,11,60, 213-215 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позова ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, про визнання правочину недійсним, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в строк 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_21