Справа №: 343/135/14-ц
Провадження №: 2/0343/9/15
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді - Монташевич С. М.,

з участю: секретаря - Менделяк А. І.,

адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. До початку розгляду справи по суті вона уточнила позовні вимоги і просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме право власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні вище вказаною вкартирою; визначити порядок користування спірною квартирою наступним чином: виділити їй в користування житлову кімнату № 4 на плані технічного паспорта, площею 15,4 кв. м., виділити в користування відповідачу житлову кімнату № 3 на плані технічного паспорта, площею 12,9 кв. м., інші приміщення залишити у спільному користуванні; стягнути з відповідача витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі ОСОБА_4 вона перебувала у шлюбі, який було зареєстровано 27.10.2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції. Шлюб між нею та відповідачем розірвано згідно рішення Долинського районного суду, яке набрало законної сили 16.06.2014 року. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час їхнього шлюбу, нею разом з відповідачем за їхні спільні сімейні кошти згідно договору купівлі-продажу від 22.09.2010 року було придбано нерухоме майно: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вказаний вище договір купівлі-продажу було зареєстровано, покупцем квартири зазначено ОСОБА_4 Приблизно з січня 2012 року вони з відповідачем не живуть разом та не ведуть спільного господарства. Між ними часто виникали суперечки, непорозуміння, сварки. Вона змушена була покинути їхню спільну квартиру та переїхати разом із дітьми проживати до своїх батьків в село Яблунька Богородчанського району. На сьогоднішній день вона фактично позбавлена можливості користуватися та володіти своєю часткою у квартирі, між нею та відповідачем, як власниками цього нерухомого майна, виникають непорозуміння, сварки, суперечки з приводу користування, та проживання у цій квартирі. Відповідач поміняв замки у вхідних дверях та не допускав її разом із дітьми для проживання у квартирі, а тому з цього приводу вона змушена була звертатися в Долинський РВ УМВС. Після цього відповідач надав їй один ключ та написав з цього приводу відповідні пояснення працівникам міліції. Однак відповідач сказав їй, що якщо вона зайде в квартиру, то він напише заяву в міліцію, що вона викрала його цінні речі. Відповідач не хоче, щоб вона з дітьми проживала у квартирі, хоче позбавити її права користування та володіння квартирою, та врешті-решт й права власності на 1/2 частку квартири. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку. В січні 2015 року у неї закінчиться відпустка і вона вийде на роботу в Долинську центральну районну лікарню. З виходом на роботу вона змушена буде переїхати для проживання разом із дітьми в місто Долина. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням документально визнати її право спільної сумісної власності на ? частку спірної квартири, а також з проханням визначити порядок користування нею, однак, відповідач жодним чином не реагує на її прохання. Тому вона змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивачка та представник позивачки - адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали, просили задоволити, зіславшись на вищевикладені обставини. Крім того, позивачка пояснила, що вона хотіла отримати від колишнього чоловіка компенсацію за половину вартості спірної квартири, маючи намір за отримані кошти придбати собі та дітям житло і виписатись з спільного з відповідачем помешкання. Спочатку відповідач стверджував, що не має наміру виплачувати компенсацію. Потім він запропонував їй виплачувати компенсацію за квартиру частинами із своєї заробітної плати, з врахуванням того, що він сплачує аліменти на дітей. Розуміючи, що не зможе за таких умов вирішити питання про житло, а спірна квартира є єдиним місцем проживання її сім'ї, тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частини спірної квартири. Крім того, відповідач змінив у квартирі замок і вона не мала можливості користуватися житлом. Тільки після виклику міліції колишній чоловік передав їй дублікат ключів від квартири, якою тепер вона має змогу користуватися. Оскільки вона в подальшому хоче безперешкодно користуватися житлом, просила суд зобов'язати відповідача не чинити перешкод в користуванні квартирою шляхом встановлення порядку користування нею, надавши їй з дітьми кімнату, площею 15,4 кв.м., а ОСОБА_4 - кімнату, площею 12,9 кв.м., з якої є вихід на балкон, яким зможе користуватися тільки він, приміщення загального користування залишити у спільному користуванні.

Відповідач та представник відповідача - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Також відповідач вказав, що він не згідний з вимогою позивачки про визнання за нею права власності на квартиру, і вважає себе власником спірної квартири. Більше того він придбав квартиру за гроші, які позичив у брата в сумі 11 тис. євро та у свого батька - 9 тис. євро. Батько жінки дав їм тільки 5 тис. євро. Оскільки квартира придбана за позичені гроші, він хотів би її продати, щоб віддати борги.Крім того, він позивачку не виганяв з вказаної квартири і вона може вільно нею користуватися в будь-який час. Посилання колишньої дружини на те, що він чинить їй перешкоди у користуванні спільною квартирою є безпідставними. Так, одного разу позивачка не змогла зайти до помешкання тільки тому, що він, не маючи ніякого умислу, поміняв замок, який зламався. Проте він добровільно, у присутності працівників міліції, надав позивачці ключі від квартири. Також підкреслив те, що позивачка просить виділити у користування кімнату, яка є значно більшою ніж частка, яка належить їй на праві власності. Просив в позові відмовити та стягнути з позивачки на його користь понесені судові витрати.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30.03.2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 27.10.2005 року, про що зроблений відповідний актовий запис за № 1797. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 (а.с. 6). Рішенням Долинського районного суду від 03.06.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірваний (а.с. 81-82).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з приписів вищевказаної норми, факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частиною 1 ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За час спільного проживання та перебування в шлюбі сторони придбали квартиру, з приводу якої виник спір, про що свідчить копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.09.2010 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 продали ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Продаж цей за домовленістю сторін вчинено за 52744,00 грн. (а.с. 22-26). Вказаний договір був зареєстрований, про що свідчить копія витягу № 9025694 від 22.09.2010 року з Державного реєстру правочинів (а.с. 27).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено позивачкою, остання давала згоду на укладення вищеописаного договору, про що не заперечив відповідач.

Копією витягу № 27478228 від 29.09.2010 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, підтверджується, що квартира АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с. 29).

Однак зазначення у договорі купівлі-продажу покупцем одного з подружжя не може означати, що придбане за такою угодою майно належить лише цій особі та що цим договором не посвідчується право власності на вказане майно іншого подружжя.

Таким чином суд дійшов до висновку, що квартира АДРЕСА_1, яка була придбана подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час шлюбу, є спільною сумісною власністю позивачки і відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як зазначено в п. 23 Постанови Пленуму Верховоного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, враховуючи те, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування в шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, дружина і чоловік мають право на поділ такого майна, їхні частки при цьому є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором, тому суд приходить до висновку, що частки у спірній квартирі обох сторін мають бути рівними, тобто по ? частині для кожного, запропонований позивачкою поділ квартири не суперечить інтересам сторін та відповідає законодавству України, тому позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи позивачки про те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою не приймається судом до уваги, як такі, що спростовані в судовому засіданні та підтверджені матеріалами справи. Зокрема, як вбачається з висносків працівників Долинського РВ УМВС від 2014 року ОСОБА_4 добровільно передав ОСОБА_3 дублікат ключа від замка дверей їхньої спірної квартири. Остання підтвердила, що дублікат ключа отримала і претензій до ОСОБА_4 не має (а.с. 83, 84).

Більше того, відповідач в судовому засіданні наполягав на тому, що він не чинить перешкоди у користуванні квартирою, немає нічого проти, щоб ОСОБА_3 проживала в ній, добровільно передав їй ключі від житла, що не заперечила позивачка.

Таким чином, враховуючи те, що суд здійснює захит порушених прав, а у даному випадку будь -які порушення відсутні, то і вимога про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою не підлягає до задоволення.

Що стосується вимог позивачки про визначення порядку користування спірною квартирою, суд при їх задоволенні керується наступним.

Пленум Верховоного Суду України в п. 14 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї

власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно копії технічного паспорта від 27.10.2008 року, згідно якого квартира АДРЕСА_1, розміщена на 4 поверсі 9-ти поверхового будику і становить собою квартиру, що складається з 2-х кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, вбудованої шафи, комори, балконів (а.с. 70-71).

Висновком експерта № 698/14-22 від 11.08.2014 року та фотолюстрацій до висновку за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи встановлена дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1, яка станом на день дослідження становить 396612,00 грн. (а.с. 56-62).

Виходячи з вищеописаного технічного паспорта на квартиру, з врахуванням реальної можливості використання житлових і нежитлових приміщень сторонами, зручності використання, можливості окремого користування, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7) та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8), яких згідно вищевказаного рішення Долинського районного суду від 03.06.2014 року залишено проживати з матір'ю ОСОБА_3, доцільно позивачці виділити в користування житлову кімнату № 4, площею 15.4 кв.м, згідно технічної документації. Відповідачу слід виділити в користування житлову кімнату № 3, площею 12,9 кв. м., з прилеглим до неї балконом, площею 3,7 кв.м., згідно технічної документації. Приміщення загального користування, які необхідні для нормального співпроживання осіб в квартирі та їх обслуговування: кухню, площею 7.5 кв.м., ванну кімнату, площею 2,6 кв.м., туалет, площею 1.4 кв.м, коридор, площею 6.6 кв.м , вбудовану шафу, площею 0.7 кв.м., комору, площею 1.1 кв.м., балкон, площею 1.0 кв.м., залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Таким чином, визначений порядок користування квартирою буде найбільш зручним для користування сторін, у тому числі будуть враховані інтереси сторін та неповнолітніх дітей, а тому позов в цій частині вимог підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 355, 368, 369, 372, 391, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60,, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

РIШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1:

- виділити ОСОБА_3 разом з двома неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користування житлову кімнату №4, площею 15.4 кв.м., згідно технічної документації;

- виділити ОСОБА_4 в користування житлову кімнату №3, площею 12.9 кв.м., згідно технічної документації;

- приміщення загального користування: кухню, площею 7.5 кв.м., ванну кімнату, площею 2,6 кв.м., туалет, площею 1.4 кв.м, коридор, площею 6.6 кв.м , вбудовану шафу, площею 0.7 кв.м., комору, площею 1.1 кв.м., балкон, площею 1.0 кв.м., залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2470,26 (дві тисячі чотириста сімдесят гривень 26 копійок) гривень сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Зміст повного рішення виготовлено 16.01.2015 року.