Справа № 570/3541/15-ц
Номер провадження 2/570/1419/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року

Рівненський районний суд Рівненської області:

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

позивач у поданій до суду ІНФОРМАЦІЯ_5 заяві просить визнати за нею право власності на вказане спадкове майно у зв'язку з тим, що вона після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 свого чоловіка ОСОБА_2 є спадкоємицею за законом житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, спадщину прийняла вчасно, у встановлений законом шестимісячний термін звернувшись до нотаріальної контори з заявою про її прийняття, але отримати відповідне свідоцтво не може у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує належність вказаного будинку її чоловіку.

Всіх учасників судового процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. Позивач у поданій до суду заяві просить справу слухати у її відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім того, суд вважає, що позов про визнання права власності є речово - правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. У даному випадку, коли факти оспорювання чи невизнання права власності на майно з боку інших осіб відсутні, але відсутність документа, що засвідчує право власності на майно, заважає власнику володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, відповідач у позові про визнання права власності може бути взагалі відсутній. Зважаючи, що явку сторін не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за сторін у порядку заочного розгляду та у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, з»ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявленого позову на підставі представлених доказів, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Як встановлено судом, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 08 січня 1983 року, мають доньку ОСОБА_5 1986 р.н., синів ОСОБА_6 1983 р.н. та ОСОБА_7 1988 р.н. На даний час в живих мати померлого ОСОБА_4.

11 листопада 1987 року ОСОБА_2 рішенням № 336 Рівненської районної ради дозволено будівництво житлового будинку в с.Новостав на земельній ділянці площею 0.08 га, виділеній рішенням загальних зборів членів колгоспу «Зоря комунізму» від 11 травня 1987 року.

30 грудня 1999 року вирішено передати йому вказану земельну ділянку безоплатно у приватну власність.

Відповідно до рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 22 липня 2004 року № 280 ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1.

Згідно довідки №5023 від 18 серпня 2015 року, виданої КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», згідно реєстрових книг, право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. Житловий будинок загальною площею 186.3 кв.м., житловою 87.0 кв.м. Інвентаризаційна вартість майна визначена у 303 869 грн. 00 коп.

Такі ж обставини підтверджуються технічним паспортом, де вказано 1991 рік побудови вказаного майна.

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 3007 від 20 липня 2015 року згідно погосподарської книги № 1 особовий рахунок НОМЕР_2 будинок АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть, внаслідок чого відкрилася спадщина.

Дружина померлого є спадкоємицею за законом, прийняла спадщину після свого чоловіка, що підтверджується повідомленням державного нотаріуса та наданою ним інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, спадковою справою. Діти та мати померлого у поданих заявах відмовляються від прийняття спадщини на користь позивача.

Між тим, позивачу постановою державного нотаріуса від 18 липня 2015 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний об»єкт після померлого чоловіка відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на нього.

14 серпня 2015 року позивачу як спадкоємцю її чоловіка видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад.

Ст.41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції. Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки подружжя є рівними.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов'язком, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до чинного законодавства, право власності на новостворюване нерухоме майно виникає лише після прийняття його в експлуатацію та реєстрації права власності на це майно. До цього моменту нерухомого майна юридично не існує, а згідно з ч.3 ст.331 ЦК України забудовник вважається лише власником матеріалів та обладнання, які були використані в процесі такого будівництва (створення майна). Тому, якщо за свого життя спадкодавець не набув у встановленому порядку право власності на створюваний ним об'єкт будівництва саме як на об'єкт нерухомого майна, то і до складу спадщини таке право не входить, адже нерухоме майно, як об'єкт цивільного права, ще не існує.

Забудовником вважається особа, яка відповідно до закону отримала право, зокрема, власності земельною ділянкою для містобудівних потреб та виконує передбачені законодавством дії, необхідні для здійснення будівництва. Таким чином право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об»єктів містобудування. Об'єкт незавершеного будівництва слід відносити до нерухомого майна внаслідок наявності в нього зв'язку з землею, що визначено ст.181 ЦК України як критерій віднесення речей до нерухомих.

Будівництво житлового будинку здійснювалося на законних підставах.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дійсно, відповідно до приписів ст.331 ЦК України право власності на житловий будинок, як об'єкт нерухомого майна, виникає після прийняття будинку до експлуатації і реєстрації права власності на будинок. Однак, необхідно враховувати, що позивач по даній справі не вимагає визнання права власності на житловий будинок, якого спадкодавець не мав. Законодавець розмежовує поняття виникнення права на спадщину і виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини, і пов'язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачу у даній справі, яка є спадкоємцем після смерті свого чоловіка, належать права і обов'язки, які були у спадкодавця., а саме обов'язки і права забудовника, у тому числі вчинення всіх дій для завершення будівництва і прийняття будинку в експлуатацію та реєстрацію права власності після завершення будівництва у порядку, визначеному законодавством.

Отже, якщо об'єкт будівництва не був прийнятий в експлуатацію, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов'язки, а саме:

1.право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва;

2.право завершити будівництвом об'єкт (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник);

3.право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об'єкт;

4.право одержати на своє ім'я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Враховуючи викладене, вважаю, що позивач успадковує майнові права на використані при будівництві матеріали та обладнання, а також пов'язані з цим інші права та обов'язки забудовника. Дану правову позиції підтримує Верховний суд України по справах № 2590861 від 26.11.2008 р., № 14261460 від 15.10.2011 р., № 7870619 від 15.02.2010 р.)

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спадщина, яка відкрилася після смерті спадкодавця, його спадкоємцем, яка подала відповідну заяву, прийнята відповідно до ст.1269 ЦК України.

У суду не виникло сумніву, що померлому ОСОБА_2 правомірно належало 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Його право на нього ніким не оспорюється, але в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, спадкоємиця позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно в нотаріальній конторі.

Оскільки позивач є єдиною спадкоємицею за законом після смерті чоловіка, своєчасно прийняла спадщину, проживала та була зареєстрована в будинку, власником 1/2 якого є, в установлений законом строк подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. При цьому відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому, тому вона має успадковувати все майно, що належало чоловіку на день його смерті.

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушення права позивача, за захистом якого спрямоване її звернення до суду, а тому позов підлягає до задоволення.

Позивач не просить про відшкодування судових витрат, тому це питання не є предметом судового розгляду, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу

З огляду на викладене, на підставі ст.60 СК України, ст.ст.181, 328, 331, 1218, ч.5 ст.1268 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 213-215 ЦПК України суд

в и р і ш и в :

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою с.Голишів Рівненського району Рівненської області, паспорт серія НОМЕР_3, виданий 12 серпня 1999 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_1) права та обов»язки забудовника незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1, при цьому ? як спільна сумісна власність подружжя, ? в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 її чоловіка ОСОБА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.