АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/2250/К/15 Доповідач - Барильська А.П.
Категорія 47 (І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Соколан Н.О.

секретар: Петренко К.І.

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

31 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову та просила суд зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у догляді, ремонті та користуванні, належним позивачу нерухомим майном, заборонити відповідачу здійснювати будь-які дії пов'язані з будівництвом, розбудовою та облаштуванням самовільно збудованих споруд в спірному домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати збудовану нею 20.07.2015 року бетонну відмостку самовільно збудованого будинку «Р».

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду дНіпропетровської області від 01 вересня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову.

Зокрема, апелянт посилається на те, що предметом розгляду справи є встановлення поряду користування земельною ділянкою. Самовільне будівництво та розбудови існуючих самовільно збудованих споруд можуть перешкодити позивачу вільно в повному обсязі користуватись визначеною в рішенні суду земельною ділянкою, що зробить неможливим виконання рішення суду .

Посилання суду першої інстанції на те, що заявлені вимоги не містять тимчасового характеру не відповідає змісту поданої заяви про забезпечення позову, в якій позивач визначає тимчасовий характер заходів забезпечення позову на час розгляду справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_5 просять апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін, як законну та обгрунтовану, на їх думку.

Перевіривши законність і обгрунтованність ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив того, що заявлені вимоги про забезпечення позову є позовними вимогами та не є видом забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Положеннями ч.1 статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з заявою ОСОБА_1 просила суд в порядку забезпечення позову усунути перешкоди у догляді, ремонті та користуванні належним їй майном, заборонити відповідачу ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії, пов'язані з будівництвом, розбудовою та облаштуванням самовільно збудованих споруд, а також здійснити демонтування збудованої 20.07.2015 року бетонної відмостки самовільно збудованого будинку «Р».

Застосування судом такого заходу забезпечення позову, як усунення перешкод, в догляді, ремонті та користуванні належним позивачу майном, заборона відповідачу у здійсненні дії по будівництву, розбудові, облаштуванню самовільно збудованих споруд, демонтування бетонного відмостку самовільно збудованого будинку «Р», є вирішенням по суті позовних вимог про захист права власності і не є способом забезпечення пред'явленого ОСОБА_1 позову про встановлення порядку користування земельною ділянкою у розумінні ст. 152 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що самовільне будівництво та розбудови існуючих самовільно збудованих споруд, можуть перешкодити позивачу вільно в повному обсязі користуватись визначеною в рішенні суду земельною ділянкою, що зробить неможливим виконання рішення суду, не може бути підставою для скасування ухвали суду,оскільки цей довод не впливає на питання забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача відхилити, а ухвалу суду, як така, що відповідає вимогам процесуального права, на підставі п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307,п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст.313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

Н. О. Соколан