Справа № 314/1083/13-ц
Провадження № 6/314/13/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Галянчук Н.М.,

при секретарі Грицак Л.М.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ заяву ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, про відстрочку виконання заочного рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації, Вільнянський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про примусове виселення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаною заявою, яку згодом уточнила (т. 2 а.с. 9-11). На обґрунтування своєї заяви зазначила, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2012 року звернено стягнення на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 48,0 м2, жилою площею 34,7 м2, розташований на земельній ділянці розміром 742 м2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Першотравнева, 31 та належить заявнику на праві приватної власності, із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». У 2013 році ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації, Вільнянський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про примусове виселення. Заочним рішенням суду від 05 серпня 2013 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково та виселено ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з житлового будинку за адресою: Запорізька область,

м. Вільнянськ, вул. Першотравнева, 31, із зняттям їх з реєстраційного обліку за цією адресою. На виконання зазначеного рішення Вільнянським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист, на підставі якого 12 травня 2014 року ВДВС Вільнянського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На думку заявника, на сьогоднішній день існує ряд обставин, які ускладнюють виконання вищезазначеного рішення. По-перше, виконавчий лист не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ньому невірно зазначено її прізвище та прізвище її сина. По-друге, на розгляді Вільнянського районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа № 314/536/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, у якому ставиться питання про визнання недійним окремих положень кредитного договору. По-третє, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким законодавець запровадив заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті, а також на виселення позичальника або майнового поручителя та членів їх сімї із житлових будинків, які є предметом іпотеки, за умови, що ці будинки використовуються як місце їх постійного проживання та за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. По-четверте, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-39цс15 від 18 березня 2015 року, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Разом з тим, вищезазначений житловий будинок був придбаний не за кредитні кошти, а у рішенні про виселення ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відсутні відомості щодо житлового будинку, який має бути наданий заявнику за наслідками виселення, тому відсутні підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

На підставі викладеного, заявниця просить суд відстрочити виконання заочного рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2013 року до припинення існування обставин, що ускладнюють його виконання.

У судовому засіданні представник заявниці підтримала подану заяву, просила її задовольнити та відстрочити виконання заочного рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2013 року на тих підставах, що в ній зазначені. Також пояснила, що заявник зверталась до начальника ВДВС Вільнянського РУЮ із заявою про зупинення виконавчого провадження, однак її заява залишена без належного реагування, що, на її думку, також є підставою для звернення до суду із цією заявою.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не зявився, про день час і місце розгляду заяви повідомлявся належним чином (т. 2 а.с. 8), причин неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду не надав, у звязку з чим заяву розглянуто за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Як вбачається з рішення суду, 25 вересня 2007 року, відповідно до укладеного кредитного договору № ZPVLGA00000095, ОСОБА_5 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 23550 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 0,91 % на місяць, з кінцевим терміном повернення кредиту 22 вересня 2017 року. У цей же день, з метою забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_5 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) М.В. уклали договір іпотеки, згідно якого остання надала в іпотеку житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Першотравнева, буд. 31.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2012 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості станом на 02 березня 2012 року за кредитним договором № ZPVLGA00000095 від 25 вересня 2007 року у розмірі 275105,07 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 48,0 м2, жилою площею 34,7 м2, розташований на земельній ділянці розміром

742 м2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ,

вул. Першотравнева, 31, та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (раніше ОСОБА_5) ОСОБА_6, із застосуванням процедури продажу, передбаченої

ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2013 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виселено з житлового будинку за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Першотравнева, 31, із зняттям їх з реєстраційного обліку за цією адресою.

На виконання вищевказаного заочного рішення судом було видано виконавчий лист № 314/1083/13-ц.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Стаття 373 ЦПК України передбачає, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналіз вищезазначених норм Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України свідчить про те, що відстрочка виконання рішення суду носить винятковий характер та може бути застосована судом лише за наявності обставин, що утруднюють або роблять неможливим виконання рішення.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», яким розяснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки заявником не доведено існування обставин, що утруднюють виконання рішення суду.

На обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 посилається на невідповідність виконавчого листа вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме неправильне написання її прізвища та прізвища сина «Іссайченко», замість вірного «Іссаченко».

Суд не погоджується з цими доводами заявниці. Так, допущені у виконавчому листі помилки можуть бути виправлені судом за заявою стягувача або боржника на підставі ст. 369 ЦПК України, а тому не можуть слугувати підставою для відстрочки виконання рішення.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Дійсно, згідно умов кредитного договору № ZPVLGA00000095 від 25 вересня 2007 року, кредитні кошти позичальнику надавались в іноземній валюті на споживчі цілі. Відповідно до договору іпотеки від 25 вересня 2007 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Першотравнева, 31, а його загальна площа не перевищує 250 кв.м.

Однак, суду не надано доказів, що цей будинок використовується як місце постійного проживання ОСОБА_2 та членів її сімї, а також, що у ОСОБА_2, як іпотекодавця, у власності відсутнє інше нерухоме житлове майно.

Крім того, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» введено мораторій на звернення стягнення на предмет іпотеки (житлове приміщення), а не на виселення. Вищевказаним Законом не передбачено відстрочку виконання рішень судів про виселення відповідачів з житлових будинків, які є предметом іпотеки.

Безпідставними є посилання заявника і на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-39цс15 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України лише 18 березня 2015 року, тоді як рішення, про відстрочку виконання якого просить заявник, винесене ще у 2013 році.

Не визнається обставиною, що утруднює виконання судового рішення про виселення з житлового будинку, який є предметом іпотеки, і подання до суду позовної заяви про захист порушеного права споживача фінансових послуг, у якому ставиться питання про визнання недійним окремих положень кредитного договору.

У такому випадку заявник не позбавлена можливості звернутися до державного виконавця з клопотанням про зупинення виконавчого провадження на час розгляду цієї справи, а у разі відмови у його задоволенні, оскаржити дії та рішення державного виконавця до суду, в порядку, передбаченому ЦПК України.

За таких обставин суд приходить до переконання щодо необхідності відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст. 373 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, про відстрочку виконання заочного рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації, Вільнянський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про примусове виселення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги. У разі, якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.М. Галянчук

15.05.2015