Справа № 203/3555/15-ц
Провадження № 4-с/0203/29/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Цекместрук Є.О.,

за участю представника заявника ОСОБА_1, представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за скаргою приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» на дії державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Фарлеп-Інвест» 18 листопада 2015 року звернулося до суду в порядку ст. 383 ЦПК України зі скаргою на дії державного виконавця з відмови у відкритті виконавчого провадження за судовим наказом, виданим Кіровський районним судом м. Дніпропетровська 12 червня 2015 року №2-н/0203/264/2015 про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Фарлеп-Інвест», про що 09 листопада 2015 року винесена постанова з підстав невідповідності виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність у ньому індивідуального ідентифікаційного номеру боржника або номера і серії паспорта, що заявник вважає неправомірним, тому просив суд визнати такі дії держвиконавця неправомірними, скасувати постанову від 09 листопада 2015 року та зобовязати держвиконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрити виконавче провадження щодо виконання зазначеного судового наказу.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав у повному обсязі, наполягаючи на її задоволенні з наведених у ній підстав.

Заінтересована особа державний виконавець Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечувала тим, що без зазначення ІПН, паспортних даних неможливо ідентифікувати особу, перевірити майновий стан та виконати судовий наказ, а вимога про обовязкове зазначення цих відомостей у виконавчому документі передбачає ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діє з 08 серпня 2012 року, а також п.3.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року, у протилежному випадку виконавчий документ не відповідає вказаним вимогам, що зумовлює відмову у відкритті виконавчого провадження, тому просила відмовити у задоволенні скарги.

Заінтересована особа ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, представника не направив, причин неявки суду не повідомив, що не перешкоджає розгляду скарги у його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення скарги, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Статтею ст. 383 ЦПК України визначено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд відповідно до ч.2 ст. 387 ЦПК України визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, № 606-XIV з подальшими змінами, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону. Пункт 3 частини 1 цієї статті Закону містить вимогу про зазначення у виконавчому документі повного найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб-платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб-громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Таким чином, наведені норми статті 18 сукупно з нормами статей 1, 5, 6, 17-19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають обовязкове зазначення даних про індивідуальний ідентифікаційний номер боржника або номер і серію паспорта боржника для фізичних осіб-громадян України лише у тому разі, якщо така інформація стала відома суду при розгляді справи.

З матеріалів справи №2-н/0203/264/2015 вбачається, що 12 червня 2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за заявою ПрАТ «Фарлеп-Інвест» виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 588,58 грн. з оплати телекомунікаційних послуг за період з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2015 року і судових витрат в сумі 121,80 грн., однак матеріали справи не містять будь-яких даних про ідентифікаційний номер боржника або номер і серію паспорта боржника, що зумовило відсутність такої інформації і у виконавчому документі.

При цьому, суд зважає на те, що відсутність даних відомостей не є перешкодою у проведенні виконавчих дій, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» наділяє державного виконавця можливістю в межах своїх владних повноважень вжити заходів стосовно витребування даної інформації, що відповідатиме положенням ч.2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність у державного виконавця підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, а наявність інших, вже вказаних у виконавчому документів даних, надає можливість зясувати необхідні додаткові відомості самим державним виконавцем в ході примусового виконання.

Одночасно, суд відзначає, що відповідно до ч.5 ст. 124 і ч.3 ст. 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Зазначений принцип є одним із основоположних у цивільному процесі та закріплений ст. 14 ЦПК України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, Європейським судом з прав людини, судова практика якого за ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, неодноразово наголошувалося у своїх рішеннях, що обов'язковість судових рішень (яка передбачає і їх виконуваність) гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, оскільки у протилежному випадку право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін (рішення ОСОБА_4 проти України від 15 січня 2010 року).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про неправомірність дій державного виконавця з відмови у відкритті виконавчого провадження у даній справі чим порушені права заявника, що підлягають захисту порядком, передбаченим ст.ст. 383, 387 ЦПК України шляхом визнання дій держвиконавця неправомірними щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09 листопада 2015 року з примусового виконання судового наказу №2-н/0203/264/2015 та зобов'язання державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби усунути порушення шляхом відкриття виконавчого провадження за вказаним судовим наказом.

Керуючись ст.ст. 383-388 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 з винесення постанови 09 листопада 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження за судовим наказом №203/3555/15-ц, виданим Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 27 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Фарлеп-Інввест» заборгованості за телекомунікаційні послуги неправомірними, постанову скасувати та зобовязати цього ж державного виконавця або іншу посадову особу Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції усунути порушення прав ПрАТ «Фарлеп-Інвест» шляхом відкриття виконавчого провадження за судовим наказом №203/3555/15-ц, виданим Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 27 жовтня 2015 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її оголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Головуючий О.В. Колесніченко