Провадження № 2/638/5596/15
02 грудня 2015 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі
головуючого - судді Грищенко І.О.
при секретарі Самогньозд О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Уповноважений представник позивача Вельковський С.В., що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, в якій ТОВ "ОТП Факторинг Україна" підтримує заявлені позовні вимоги, просить позов задовольнити, справу розглядати у відсутність представника. В разі неявки в судове засідання відповідачів, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді.
Відповідач ОСОБА_1 та третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання 27.10.2015 року та 02.12.2015 року повторно не з'явилися, про причину неявки не повідомили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Доказів, що підтверджують поважність причини неявки, не представили. Заяви про перенесення слухання справи або про розгляд справи за їх відсутністю, не надали. Уповноважених представників до суду не направили. Справа розглядається у відсутність представника позивача, відповідача та третьої особи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
За умовами кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язалася своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені умовами договору.
В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед Банком за Кредитним договором №CM-SME700/277/2008 від 14 липня 2008 року було укладено договір іпотеки № PM-SME700/277/2008 між банком та ОСОБА_1.
Згідно з умовами п.п. 3.1, 3.2 договору іпотеки предметом іпотеки є однокімнатна квартира, загальною площею 38,8 квадратних метри, житловою площею 19,3 квадратних метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві приватної власності на підставі купівлі-продажу квартири, посвідченого ПН ХМНО Левковець О.Л. 11 липня 2007 року, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 11.07.2007 року, номер правочину 2208502, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №4270600, виданий цим же нотаріусом, зареєстрованим в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний запис №7710717 запис №П-1-3615 в книзі 1, згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №15222404, виданого 11.07.2007 року КП «ХМБТІ»
Відповідно до умов п. 6.2. договору іпотеки, Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати Боржником ОСОБА_2 позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення відповідачем будь-якого із зобов'язань за ст.5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України.
Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 527 ЦК України, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Як вбачається з вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків, передбачених ст.624 ЦК України.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з вимог ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до вимог ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
В порядку ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.
Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до вимог ст. 7 ЗУ "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Вимогами ст.. 11 ЗУ "Про іпотеку", передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов"язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, майновий поручитель набуває право кредитора за основним зобов'язанням.
Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Відтак, позивач набув право звернути стягнення на предмет іпотеки у зв"язку з невиконанням зобов'язаннь боржником за кредитним договором, тому вбачаються підстави для стягнення з відповідача заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Вимога позивача про виселення з квартири, що є предметом договору іпотеки, всіх мешканців, що проживають в ній та зняття їх з реєстрації не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.
Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Приймаючи до уваги, що договором іпотеки не передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання, ОСОБА_1 підлягає виселенню, суд вважає, що вимога про виселення відповідача з квартири, яка є предметом іпотеки, є передвчасною.
Судові витрати, понесені позивачем при зверненні з позовом до суду та підтверджені документально, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 57-60, 88, 212, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 527, 530, 546-552, 611, 625, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст.. 7, 11,33, 35 ЗУ "Про іпотеку", суд, -
Позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторінг Україна" - задовольнити частково.
За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № CM-SME 700/277/2008 від «14» липня 2008року в межах суми заборгованості, яка складає 9 572 427,28 гривень.
В задоволенні позовних вимог в частині виселення всіх мешканців, які проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору в розмірі 3654,00 гривень (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні 00 коп).
Рішення може бути оскаржено позивачем в палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Відповідачем заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у разі відмови судом 1 інстанції у задоволенні його заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя: І.О.Грищенко