Справа № 462/123/15 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6681/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Крайник Н.П.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, директора ПП «ВВП Сервіс» - ОСОБА_4, представників ПП «ВВП Сервіс» ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ВВП Сервіс», третя особа директор ПП «ВВП Сервіс» - ОСОБА_4, про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановила:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до Приватного підприємства (далі ПП) «ВВП Сервіс», третя особа директор ПП «ВВП Сервіс» - ОСОБА_4, про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду оскаржила адвокат ОСОБА_8, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2. Апелянт вказуєна незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, постановлення судом рішення без повного і всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів.

Зазначає, що судом не було взято до уваги ту обставину, що в наказі 22/09-2014 від 22.09.2014 року зазначено, що такий виданий на виконання наказу від 01.09.2014 року № 01/09-2014 «Про зміну в організації виробництва і праці на підприємстві», який стосується інших працівників цього підприємства, а не диспетчерів. Крім того вважає, що жодних змін в організації виробництва та праці в ПП «ВВП Сервіс» не було запроваджено, а всі дії останнього щодо прийняття оскаржуваних наказів та звільнення позивача з роботи є незаконними. Стверджує, що відповідач порушив вимоги ч. 4 ст. 97 КЗпП України, в односторонньому порядку прийнявши рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. З огляду на викладені в апеляційній скарзі обставини та наведені доводи просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі (а.с. 158-161).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення на скаргу директора ПП «ВВП Сервіс» - ОСОБА_4, представників ПП «ВВП Сервіс» ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7,перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення цієї скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, в супереч доводам апелянта, з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 з 24.12.2012 року працює в «ВВП Сервіс» на посаді диспетчера диспетчерської служби цього підприємства з посадовим окладом 3700 грн. на місяць (а.с.69,73).

Судом встановлено також, що 01.09.2014 року ПП «ВВП Сервіс» видано наказ № 01/09-2014 «Про зміни в організації виробництва та праці на підприємстві» за змістом якого відбувався перерозподіл обовязків працівників задля забезпечення рівномірного навантаження на працівників щодо обємів виконуваної роботи та затрат робочого часу в границях 40-годинного робочого часу.(а.с.68).

Обсяг зменшення обємів робіт та фінансових надходжень підтверджується довідкоюПП «ВВП Сервіс» від 27.02.2010р. (а.с.60-61).

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до наказу директора ПП «ВВП Сервіс» за №22/09-2014 від 22.09.2014 року «Про зміну умов праці» на підприємстві запроваджувалося зменшення з 22.11.2014 року посадових окладів диспетчерам ПП «ВВП Сервіс» до 2800 грн. В цей же день ОСОБА_2 був попереджений про зміну істотних умов праці, проте останній 13 листопада 2014 р. відмовився від продовження роботи на змінених умовах (а.с.10, 67).

У відповідності до наказу №13/11-2014/2 від 13.11.2014р. «Про суміщення посадових обовязків», у звязку відмовою працювати у нових змінених умовах диспетчерської служби, обовязки диспетчерів передано іншим працівникам підприємства (а.с.101).

У звязку з письмовою відмовою працівників диспетчерської служби працювати у нових умовах, та необхідністю додаткового часу для створення нової служби, навчання нових працівників, їх технічного оснащення, отримання необхідних дозволів та допусків до виконання необхідного обсягу робіт відповідно до посадової інструкції диспетчера ПП «ВВП Сервіс» на підприємстві було видано наказ № 14/11-2014 від 14.11.2014 року про перенесення строків введення в дію змін умов праці на один місяць - на 22.12.2014 року (а.с.12).

Наказом підприємства № 28-6/11-2014 від 28.11.2014 року ОСОБА_2 був звільнений з роботи з 29.11.2014 року відповідно до п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.16).

Наказом по підприємству №7-22/12- 2014 від 22.12.2014 рокупопередній наказ про звільнення ОСОБА_2 з роботи було скасовано, та зазначено про звільненняОСОБА_2 з роботи за п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України з 22.12.2014 року (а.с.132).

Положеннями ст.36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору з працівником.

Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї норми визначено, що такою підставою може бути відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

До істотних умов праці трудове законодавство відносить систему та розмір оплати праці, про що зазначено у ч. 3 ст. 32 КЗпП. Крім цього, вказана норма передбачає обовязок працедавця повідомити працівника про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 32 КЗпП, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно розяснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з метою раціоналізації робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці 13.11.2014 року в ПП «ВВП Сервіс» запроваджено зміни в організації виробництва, перерозподілені функціональні обовязки, а саме до посадових обовязків виконавця робіт з телекомунікаційних систем та мереж додано обовязок забезпечувати виконання диспетчеризації обєкту за адресою: м. Львів, вул.Городоцька, 226. Аналогічний перерозподіл посадових обовязків відбувся щодо посади монтажника систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту й аспірації /а.с.103-107/, монтажника звязку кабельника /а.с.108-111/, головного інженера /а.с.112-115/, інженера електрика /а.с.116-119/, виконроба з телекомунікаційних систем та мереж /а.с.120-122/.

Всупереч доводам апелянта, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у звязку із результатами господарської діяльності ПП «ВВП Сервіс» не могло зберегти колишні істотні умови праці працівників, зокрема диспетчерів диспетчерської служби і тому наказом №22/09-2014 від 22.09.2014 року було внесено зміни у штатний розпис в частині зменшення розміру посадових окладів диспетчерів.

Так як ОСОБА_2 був попереджений про наступні зміни істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці і відмовився від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці, то підстава для звільнення його згідно п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України відповідає чинному законодавству.

У звязку з фактичною зміною за ініціативою підприємства дати звільнення ОСОБА_2 з роботи не з 29.11.2013 р. а з 22.12.2013 року, відповідач здійснив із позивачем повний розрахунок за час вимушеного прогулу, що останній підтвердив в судовому засіданні.

Твердження апелянта про те, що після його звільнення, як і звільнення інших диспетчерів підприємства, істотні умови праці фактично не змінилися є безпідставними.

Як випливає із матеріалів справи, до звільнення позивача на підприємстві працювало 10 диспетчерів на умовах безстрокового трудового договору. У період грудень 2014 року січень 2015 року, на який посилається ОСОБА_2, на вакантні посади було прийнято 7 диспетчерів на умовах роботи за цивільно - правовими договорами.

Отже, при меншій кількості працівників підприємство могло забезпечувати виплату винагороди диспетчерам на попередньому рівні. До того ж, розмір такої винагороди забезпечувався виконанням диспетчерами додаткових видів робіт.

Цей факт підтверджується, окрім пояснень представників, документальними даними і податковим розрахунком форми №1 ДФ, на який посилається апелянт.

За таких обставин даних, які б свідчили про відсутність істотних змін в умовах праці ОСОБА_2В, не має.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_9