Провадження №2/521/5992/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Леонова О.С.,

при секретарі: Малиш О.Л.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 «Страхове товариство «Гарантія» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса заяву Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про передачу за підсудністю цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про стягнення суми страхового відшкодування, 3% річних, пені та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2015 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія про стягнення суми страхового відшкодування, 3% річних, пені та моральної шкоди.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.09.2015 року було відкрито провадження по справі.

Через канцелярію суду представник відповідача ОСОБА_2 «Страхове товариство «Гарантія» звернулось із заявою (вх. ЕП-2172) про передачу цивільної справи за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

В обґрунтування заяви зазначив, що позов ОСОБА_4 не є позовом про захист прав споживачів, оскільки позивач звернулась з вимогою до відповідача про виконання останнім умов договору страхування та здійснення страхової виплати і стягнення 3% річних, пені та моральної шкоди, то даний позов випливає із договірних правовідносин страхування.

Зазначає, що договір страхування є двостороннім договором, тобто таким на підставі якого кожна зі сторін набуває як певних прав (стає управленою), так і певних обовязків (стає зобовязаною).

Між сторонами було укладено договір добровільного комплексного страхування подорожуючих МВ ПК 014295, який по програмі «А-економ» передбачає такий вид страхування як добровільне страхування медичних витрат.

Вважає, що позовні вимоги, предмет розгляду яких не стосується порушення прав позивача як споживача, є позовом про зобовязання виконання умов договору, тому застосування до даного позову норм Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12.05.1991 року є безпідставними.

Представник позивача ОСОБА_1 не погодилась із заявою про передачу справи за підсудністю та просила суд в її задоволенні відмовити.

У відповідності до ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Визначити підсудність суду - означає з'ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ. що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.15 ЦПК).

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред'явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб'єктивних прав більш зручною.

Стаття 110 ЦПК України містить перелік цивільних справ, за якими встановлена підсудність за вибором позивача, якому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Отже, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст. 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (ст. 110 ЦПК) належить виключно позивачеві (ч. 14 ст. 110 ЦПК).

В обґрунтування заявленого позову позивач ОСОБА_4 посилалась на те, що 07.09.2012 року між нею та Закарпатською регіональною дирекцією Приватним акціонерним товариством Страхове товариство «Гарантія» був укладений договір добровільного страхування медичних витрат МВ-ПК №014295 за програмою страхування «А-економ»на страхову суму 30000 євро на період з 19.09.2012 року по 14.11.2012 року.

26.09.2012 року позивач перебувала на лікувальному курорті Вишні Ружбахи (Словаччина). Під час проходження сеансу гіпотерапії настала страхова подія: інструктор, який проводив сеанс відпустив вуздечку, якою він утримував коня, внаслідок чого кінь скинув позивача на землю. Внаслідок падіння позивач отримала множинні забої та травми, не могла рухатися і була госпіталізована в лікарню м. Стара Любовна.

27.09.2012 року позивач заявила про страхову подію, який був вказаний в договорі добровільного страхування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 979 ЦК за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Тобто договір страхування - це двосторонній, оплатний, строковий, консенсуальний договір про надання страхової ( фінансової) послуги.

Таким чином, позивач є споживачем страхових послуг, які надаються відповідачем.

Страхування згідно п. 9 ст. 4 Закону України від 12.07.2001 року № 2664 111 "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є різновидом фінансових послуг і відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", Закон № 1023-Х11 "Про захист прав споживачів" не визначає певних меж своєї дії, та до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема ті, що виникають з договорів страхування.

Частиною 5 статті 110 ЦПК України визначено, що позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява про передачу справи за підсудністю не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене, та керуючись, ст.ст. 151-153, 209, 210, 293 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про передачу за підсудністю цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про стягнення суми страхового відшкодування, 3% річних, пені та моральної шкоди відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси.

Суддя О.С. Леонов