Дата документу 07.10.2015 Справа № 554/5739/15-ц
Провадження № 2/554/2253/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

07 жовтня 2015 року суддя Октябрського районного суду м.Полтави Тімошенко Н.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування у зв»язку з наявністю фактичних шлюбних відносин, -

встановив:

06.05.2015 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування у зв»язку з наявністю фактичних шлюбних відносин.

Заявлені вимоги, позивач мотивує тим, що з весни 2000 року він з ОСОБА_3 проживали однією сімєю у належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки, спільний бюджет.

22 травня 2013 року ОСОБА_3 померла.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належну їй квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Оскільки спадкоємців першої, другої та третьої черги за законом у ОСОБА_3 немає, позивачвважає, відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом, тобто до осіб, які проживали із спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини та відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що фактично прийняв у спадщину дану квартиру.

Позивач зазначає, що йому чинить перешкоди ОСОБА_2, яка також вважає себе спадкоємцем ОСОБА_3, на тій підставі, що допомагала по господарству останній.

У зв»язку з цим позивач вимушений був звернутися до суду про визнання права власності в порядку спадкування.

Позивач в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду заперечення.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 травня 2013 року померла ОСОБА_3, якій на праві власності належить АДРЕСА_2.

Оскільки спадкоємців першої, другої та третьої черги за законом у ОСОБА_3 немає, позивачвважає, відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом, тобто до осіб, які проживали із спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини та відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що фактично прийняв у спадщину дану квартиру.

Позивач зазначає, що йому чинить перешкоди ОСОБА_2, яка також вважає себе спадкоємцем ОСОБА_3, на тій підставі, що допомагала по господарству останній.

Позивач прохав визнати право власності на дану квартиру в порядку спадкування у зв»язку з наявністю фактичних шлюбних відносин між ним та ОСОБА_3з весни 2000 року.

Частиною 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Частина 3 статті 258 Цивільного процесуального кодексу містить вимогу про те, що заява про встановлення факту повинна містити докази, що підтверджують факт.

В позовній заяві всупереч вимогам вказаних норм не наведено належних доказів на підтвердження наявності факту, який просить встановити позивач та не наведено обставин, якими б підтверджувався цей факт.

У відповідності до вимог пунктів 5, 6 частини 2 статті 119 ЦПК України, у позові повинно бути зазначено виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Частиною 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майно, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності дій відповідача, спрямованих на порушення права позивача.

За змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

У пункті 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати наступне.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

З системного аналізу правових позицій, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що спори про визнання права власності на спадкове майно підлягають розгляду судами у разі відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Сам факт відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину має бути підтверджений належними доказами, а саме обґрунтованою постановою про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. А відсутність такої постанови є підставою для відмови у задоволенні позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Натомість, в матеріалах справи мається лист Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори № 221/01-16 від 01.02.2014 року, зі змісту якого вбачається, що неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину обумовлена пропуском шестимісячного строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та відсутністю доказів наявності факту проживання зі спадкоємцем однією сімєю без шлюбу.

Вищезазначені обставини підлягають усуненню у порядку, визначеному чинним законодавством України, а саме, шляхом звернення до суду з відповідними заявами про встановлення факту проживання однією сімєю та визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що і було рекомендовано позивачу у листі Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори.

При цьому, рішення суду не може підміняти встановлений законом нотаріальний порядок отримання свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення ст. 3 СК, відповідно до якої сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також те, що сім'я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до правових позицій, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Так, зі змісту копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 вбачається, що на день відкриття спадщини останній проживав та мав тимчасову реєстрацію у будинку № 5а по пров. Шевченка у м. Полтаві, а саме: з 12.11.2013 року по 08.05.2014 року.

Окрім того, 16 березня 2015 року винесено рішення Октябрського райсуду м. Полтави, яке набрало законної сили, яким за заявою управління майном комунальної власності міста визнано спадщину після померлої 20 травня 2013 року ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 відумерлою.

Враховуючи вищевикладене, норми чинного законодавства та обставини справи, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-11, 58-61, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.. ст.. 15, 57, 58, 258, 392 ЦК України, суд, -

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування у зв»язку з наявністю фактичних шлюбних відносин, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.В.Тімошенко