АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

10 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізоване коммунальне підприємство «Київський крематорій» Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.10.2015 року у задоволенні данного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. ОСОБА_1 посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи та помилковість висновків суду. Зазначає, що судом безпідставно не ураховано тих обставин, що протягом декількох років йому у порушення вимог трудового законодавства не надається щорічна відпустка, його заяви про надання відпустки залишаються без задоволення та відповіді, що заборонено заміняти відпустки грошовою компенсацією без згоди на те працівника, а він такої згоди не надавав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Представник відповідача Калюжний О.О. просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд виходив з того, що позивач звільнений з роботи 15.06.2015 року. При звільненні йому виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку, яку він отримав, а отже він обізнаий про те, що наказ про надання йому відпустки не видавався й тому вимоги про надання копії наказу який не видавався є безпідставними.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у трудових відносинах з 1993 року.

28.05.2015 року позивач звернувся до третьої особи - директора Ритуальної служби спеціалізоване коммунальне підприємство «Київський крематорій» Київської міської ради із заявою про надання йому невикористаної основної та додаткової відпустки строком на 90 днів з 29.05.2015 року по 29.08.2015 року.

Зазначена заява надійшла відповідачу лише 12.06.2015 року.

15.06.2015 року позивач був звільнений з роботи на підставі наказу № 156-К від 15.06.2015 року згідно з п. 5 ст. 41 КЗпП України з виплатою грошової компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 02.02.2010 року по 02.02.2011 року - 3 календарних дні; з 02.02.2011 року по 02.02.2012 року - 27 календарних днів; з 02.02.2012 року по 02.02.2013 року - 34 календарних дня; з 02.02.2013 року по 02.02.2014 року- 36 календарних днів; з 02.02.2014 року по 15.06.2015 року -12 календарних днів та виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної зарплати за 6 місяців (а.с.19).

З огляду на те, що на час звернення із даним позовом ОСОБА_1 був вже звільнений з роботи та йому виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку і в межах цієї справи таких дій відповідача позивач не оскаржував, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача надати йому інформацію про наявність або відсутність наказу про відпустку й доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки звертаючись з даним позовом до відповідача позивач не заявляв позовних вимог про надання йому відпустки, не оскаржував дій відповідача щодо виплати йому замість відпустки грошової компенсації та не доводив такого під час розгляду справи, доводи апеляційної скарги про відсутність його згоди на отримання грошової компенсації виходять за межі позовних вимог й не можуть бути прийняті до уваги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/14284/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14804/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.