УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа - ОСОБА_7, про захист прав споживачів від нечесної підприємницької практики, про визнання права не виконувати неіснуючі зобов'язання за кредитним договором та про визнання права не виконувати неіснуючі зобов'язання за нікчемним договором відступлення права вимоги, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом та просило достроково стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про іпотечний кредит від 06 травня 2008 року в розмірі 43 651,35 грн, посилаючись на те, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого останнє відступило позивачу право вимоги за кредитними договорами, зокрема за укладеним 06 травня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_6 договором про іпотечний кредит № 488г, яким останній надано 120 000,00 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором станом на 01 лютого 2014 року у неї утворилась заборгованість, яка складається з: 36 801,51 грн - заборгованість за кредитом, 6 170,56 грн - заборгованість зі сплати процентів, 368,00 грн - заборгованість зі сплати комісії та пені у розмірі 311,28 грн.

Крім того, у жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати її право не виконувати неіснуючих зобов'язань перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за невиконаним банком кредитним договором, а також визнати її право не виконувати неіснуючі зобов'язання перед ПАТ «Альфа-Банк» за нікчемним договором відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у солідарному порядку на користь ПАТ «Альфа-Банк» 43 651,35 грн заборгованості за кредитом, нарахованої станом на 01 лютого 2014 року, з яких - 36 801,51 грн заборгованість за кредитом, 6 170,56 грн - заборгованість зі плати процентів, 368,00 грн - заборгованість зі сплати комісії, 311,28 грн - пеня за кредитним договором про іпотечний кредит № 488г. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до розрахунку заборгованості, поданого банком, непогашена сума залишку кредиту вказувала на випереджання ОСОБА_6 графіку погашення кредиту та відсутність передумов вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що визнання права не виконувати обов'язок не ґрунтується на законі і такий спосіб захисту цивільних прав не передбачений ст. 16 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи первісний позов, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до додатку № 2 до кредитного договору разом із таблицею визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки позичальник зобов'язується погашати не тільки тіло кредиту по 1 008,00 грн щомісячно, а і встановлену щомісячну процентну ставку та супутні витрати по даному кредитному договору, тому з урахуванням необхідності сплати позичальником усіх платежів, визначених умовами кредитного договору, у позичальника виникла заборгованість перед банком, що надало право ПАТ «Альфа-банк» звернутися до відповідачів із позовом про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором.

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і тому не може бути предметом перегляду у суді касаційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2006 року між «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_6 укладено договір про іпотечний кредит № 488г, за яким банк надав позичальнику 120 000,00 грн з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 20 % річних та кінцевим терміном погашення 04 травня 2018 року.

На виконання умов кредитного договору між «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 488 г/1 від 06 травня 2008 року, за умовами якого поручитель у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором зобов'язується відповідати перед кредитором.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір про відступлення прав вимоги по кредитних договорах, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Згідно договору про відступлення права вимоги по кредитних договорах ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги по кредитних договорах, укладених з фізичними особами, в тому числі і за договором про іпотечний кредит № 488г від 06 травня 2006 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 ЦК України та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до вимог ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Таким чином, наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов'язання первинному кредитору належним.

Положенням ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_6 зазначала про те, що її не було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором, а також реквізити нових рахунків для сплати кредиту та відсотків, що в свою чергу унеможливило належне й своєчасне погашення кредиту.

Також відповідач заперечувала проти розміру кредитної заборгованості, при цьому неодноразово заявляла клопотання про витребування доказів, що підтверджують наявність та розмір заборгованості, а також клопотання про призначення судової економічної експертизи.

У порушення вимог ст. ст. 212, 214 ЦПК України суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували, не встановили дійсного розміру кредитної заборгованості, з урахуванням заперечень відповідача, не дослідили документів первинної бухгалтерської документації й безпідставно відхилили клопотання щодо призначення фінансово-економічної експертизи з цього приводу.

Крім того, суди не звернули уваги, що докази належного повідомлення позичальника про укладення договору відступлення права вимоги у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, судами не перевірено, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, не надано належної оцінки наявним доказам у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 355 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Допущені судами порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку та рішення апеляційного суду на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в указаній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2015 року скасувати, справу в указаній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
В.І. Мартинюк
М.І. Наумчук