АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті ЛТД», третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання майнових прав на об'єкт нерухомості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання майнових прав на об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1(будівельна адреса: АДРЕСА_1).

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що між ОСОБА_4 та ТОВ «Капітал Ріелті» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № КР/7/306 від 06.03.2014.

За умовами вказаного Договору від 06.03.2014 та у передбаченому ним порядку, відповідач зобов'язався передати позивачці майнові права на об'єкт нерухомості, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, попередня адреса: АДРЕСА_1, кадастровий, номер земельної ділянки НОМЕР_1, а позивач зобов'язалася прийняти від відповідача майнові права на зазначену квартиру і сплатити вартість майнових прав, яка, згідно пункту 4.2 Договору, склала 313 500,00 грн., - до 05.05.2014.

Позивач вчинила усі необхідні дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних для набуття майнових прав на квартиру, повністю оплативши майнові права на квартиру, а відповідач, відповідно, втратив право розпоряджатись майновими правами на квартиру.

Оскільки, відповідач не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов'язання, порушив термін введення будинку в експлуатацію, не проінформував позивача щодо причин, через які до цього часу будинок не введений в експлуатацію, а також порушує майнові права позивача не підписуючи Акт прийому-передачі майнових прав на квартиру і Довідку про повну сплату вартості майнових прав, у зв'язку з цим позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2015 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивач оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що було порушено її право, оскільки відповідач не виконав свої обов'язки визначені умовами договору укладеного між сторонами.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу майнових прав укладений між сторонами не розірваний, не визнаний недійсним, його умови виконуються сторонами з порушеннями, оскільки об'єкт в строк, передбачений договором, не введений в експлуатацію, платежі здійснені покупцем з порушенням передбачених умовами договору строків, проте, пунктом 5.2.1 договору передбачено, що продавець закріплює за покупцем майнові права на об'єкт нерухомості в момент підписання сторонами на строк дії цього договору.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим і колегія суддів повністю з ним погоджується, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що між сторонами наявні договірні відносини відповідно до Договору купівлі-продажу майнових прав № КР/7/306 від 06.03.2014 і Додаткової Угоди про заміну сторони у зобов'язанні № 1 від 12.09.2014.

Відповідно до пункту 7.3 Договору, у разі невиконання зобов'язань, визначених п.4.3 цього Договору, покупець втрачає право купівлі майнових прав на об'єкт нерухомості за ціною, визначеною у п. 4.1 ,4.2. цього Договору.

При цьому, Продавець набуває право купівлі майнових прав на об'єкт нерухомості на інших умовах або має право розірвати договір на умовах, викладених в п. 6.1. цього Договору.

У разі порушення строків оплати передбачених Договором, сторона втрачає право купівлі майнових прав за ціною визначеною п.4.1 цього Договору, а саме: за ціною 7 500 грн. за 1 кв.м.

Згідно картки рахунку ОСОБА_4, що також підтверджується і наданими позивачкою квитанціями, останній платіж у 13 500 грн. ОСОБА_4 сплатила 29.08.2014, хоча, відповідно до п. 4.3. Договору, мала здійснити цей платіж в строк до 05.05.2014 включно. Лише 16.04.2015 вона перерахувала остаточну частину платежу - 3 000 грн., передбаченого п. 4.3 Договору, в сумі 290 000 грн., хоча повинна була здійснити його до 31.03.2014 включно.

У зв'язку з допущеними позивачем порушеннями умов Договору щодо порядку розрахунків та положень пункту 7.3 Договору, ціна за несплачені квадратні метри перерахувалась за ринковою ціною на момент порушення зобов'язань, а саме, - 0,6823 кв.м. по ціні 17 900 грн. за 1 кв.м.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України.

Згідно ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оцінюючу діяльність в Україні» - майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо), та права вимоги.

Статтею 876 ЦК України передбачено, що власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Об'єкт будівництва набуває статусу новоствореного нерухомого майна лише після прийняття об'єкту в експлуатацію та здійснення державної реєстрації права власності на нього.

До завершення будівництва проінвестованого об'єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації інвестору належить не право власності на цей об'єкт, а майнові права на нього.

При цьому, інвестор набуває майнових прав на об'єкт нерухомого майна з моменту підписання інвестиційної угоди та виконання її умов щодо здійснення відповідних інвестицій.

Майнові права позивача не відчужені на користь третіх осіб, не порушені відповідачем, прямо передбачені умовами Договору, не оспорюються і визнаються сторонами.

Отже, право позивача не є порушеним і таким, що підлягає судовому захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють виниклі правовідносини, суд першої інстанції цілком підставно та обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідачем не було порушено прав позивача.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а тому цілком правомірно постановив рішення про задоволення позову.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі про порушення судом норм матеріального і процесуального права. При цьому слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного рішення не впливають.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва