Номер провадження: 22-ц/785/411/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Фальчука В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Марчелло» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2014 року,-

встановила:

До Малиновського районного суду м. Одеси, 07.07.2014 року звернулась позивач ОСОБА_2 із позовом до ТОВ «Марчелло» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 послалася на те, що 05.03.2014 року її було прийнято на посаду кондитера в ТОВ «Марчелло», а 11.05.2014 року вона звільнилась із займаної посади за власним бажанням.

Позивач зазначає, що на день звільнення відповідачем їй було нараховано заробітну плату за період роботи з 05.03.2014 року по 11.05.2014 року в сумі 6353,62 грн., але виплатити заробітну плату відповідач відмовився через відсутність грошових коштів.

Посилаючись на порушення ТОВ «Марчелло» вимог ст. 116 КЗпП України, ОСОБА_2 просить суд стягнути на свою користь з ТОВ «Марчелло» нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 05.03.2014 року по 11.05.2014 року в розмірі 6353,62 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права, а саме: судом було відмовлено у задоволені клопотання про забезпечення доказів, які мають суттєве значення для вирішення справи, при цьому суд заздалегідь надав оцінку доказам, яки мали бути отримані про задоволення клопотання, визнав їх неналежними та судом неправильно була застосована ч.4 ст. 24 КЗпП України, просила рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2014 року скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того що, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували її працевлаштування, працю на посаді кондитера в ТОВ «Марчелло» та послідуюче звільнення з цієї посади. У позивача немає трудового договору, та будь-якого іншого документа про її призначення на посаду, відсутня трудова книжка, а належних та допустимих доказів фактичного допуску її до робити суду не надано.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 24 КЗпП, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Цією ж статтею зазначено випадки обовязкового додержання письмової форми договору, а саме: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до положень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з послідуючими змінами та доповненнями) та п.4 ст.24 КЗпП України фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджується кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЦПК України, передбачено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, разом з тим ст. 2 вказаної статті звільняє від подачі таких доказів позивачів у спорах що виникають із трудових правовідносин.

Тобто тягар доказування у справах про стягнення заробітної плати покладається на відповідача.

Разом з тим позивач ОСОБА_2 подавала клопотання про витребування доказів, а саме викликати свідків, що могли підтвердити, що її було допущено до роботи кухаря та те що вона працювала ТОВ «Марчелло», а також витребування ряду документів. Однак судом першої інстанції вказане клопотання було безпідставно відхилено.

Для усунення неповноти розгляду справи, судом апеляційної інстанції, клопотання про витребування доказів було задоволено та встановлено наступні обставини.

ОСОБА_2 була фактично допущена до роботи на посаду кондитера в ТОВ «Марчелло», що підтверджується наданими позивачем розрахунковими листками за березень-травень 2014 року на ім'я ОСОБА_2, у яких зазначено посаду «кухар», оклад, кількість відпрацьованих годин, суми нарахування, стягнення та розмір заборгованості підприємства перед ОСОБА_2, яка становить 6353,62 грн.

Крім того, фактичний допуск та виконання роботи ОСОБА_2 в ТОВ «Марчелло» підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_3, який повідомив, що він працював в ТОВ «Марчелло», а тому йому достовірно відомо, що ОСОБА_2 була прийнята та допущена до роботи на посаду кондитера в ТОВ «Марчелло», при цьому зазначив, що як відносно нього так і позивачки, наказу про прийняття на роботу відповідачем не надавався, заробітну плату їй виплачували готівкою, без відрахувань обовязкових платежів до бюджету, заробітну плату виплачували із затримкою, також пояснив працівникам ТОВ «Марчелло», в якості підтвердження нарахування заробітної плати надавались розрахункові листки, зразку тих що подані до суду позивачем.

Необхідно зазначити, що апеляційним судом було запропоновано ТОВ «Марчелло», подати свої заперечення на апеляційну скаргу, крім того ухвалами апеляційного суду Одеської області у відповідача було витребувано штатний розклад за період березень-травень 2014 року, відомості про нарахування та виплату заробітної плати за період березень-травень 2014 року, а також звітність за Формою З-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) за березень-травень 2014 року, вказані ухвали про витребування доказів відповідачем були отримані, що підтверджується матеріалами справи, однак проігноровані, доводи позивача не спростовані, а тому колегія суддів вважає позовні вимоги такими що підлягають задоволенню.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 309 313, 317 ЦПК України, судова колегія

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2014 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МАРЧЕЛЛО» на користь ОСОБА_2 не виплачену заробітну плату за період з 05 березня 2014 року по 11 травня 2014 року в сумі 6353,62 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МАРЧЕЛЛО» судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

ОСОБА_4