ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6975/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

при секретарі - Цибулюк МА.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання наказу про звільнення незаконним та скасування в частині, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання наказу про звільнення незаконним та скасування в частині, зобов'язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що з 18.03.1993 року була прийнята на роботу в Київську міську дирекцію «Укрсоцбанку» на посаду касира сектору операційних кас, каси переліку і спецкас. 24.06.2015 року близько 16.10 год. перебувала на своєму робочому місті та виконувала в приміщенні ПАТ «Укрсоцбанк» свої посадові обов'язки касира. В цей же час гр. ОСОБА_3 під час обміну валют шахрайським шляхом отримав від неї грошові кошти в сумі 104 400,00 грн. З заявою про вчинення кримінального правопорушення позивач одразу ж звернулась до правоохоронних органів, проте 14.07.2015 року відповідач звільнив її з займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП у зв'язку з втратою довіри. Підставою для звільнення позивача згідно наказу № 1582-П від 14.07.2015 року «Про звільнення ОСОБА_2.» є висновок службового розслідування департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» від 09.07.2015, а також пояснення позивача від 24.06.2015 року. Вважаючи, що ні на момент звільнення, ні на момент подачі даного позову жодним компетентним органом не були встановлені конкретні винні дії позивачки звернулась до суду з позовом та просить визнати її звільнення з займаної посади за п.2 ст.41 КЗпП України у в'язку з втратою довіри до неї незаконним, визнати наказ № 1582-П від 14.07.2015 року «Про звільнення ОСОБА_2.» незаконним та скасувати в частині формулювання причин звільнення з роботи, змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи, шляхом внесення змін в наказ, змінивши формулювання «у зв'язку із втратою довіри, п.2 ст.41 КЗпП України» на «за угодою сторін», п.1 ст.36 КЗпП України.

До початку розгляду справи по суті позивачем на підставі ст. 31 ЦПК України подано заяву про часткову зміну предмета позову, відповідно до якої просить суд визнати звільнення ОСОБА_2 з займаної посади за п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри до неї, здійснене 14.07.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк», незаконним; визнати наказ № 1582 -П від 14.07.2015 року «Про звільнення ОСОБА_2.» незаконним та скасувати; зобов'язати ПАТ «Укрсоцбанк» внести у трудову книжку ОСОБА_2 зміни, зазначивши запис № 29 від 14.07.2015 року недійсним, поновити ОСОБА_2 в ПАТ «Укрсоцбанк» на займаній до звільнення посаді, стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» 4 673,25 грн. заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні, призначеному на 29.10.2015 року до початку розгляду справи по суті позивачем на підставі ст. 31 ЦПК України подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просить суд стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» 15 979,50 грн. заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Дослідивши подані позивачем заяви, враховуючи, що вони подані у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає їх до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих позивачем уточнень.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 34-к ОСОБА_2 18.03.1993 року було прийнято на роботу на посаду касира сектору операційних кас, каси переліку і спец-кас Київської міської дирекції Укрсоцбанку.

Відповідно до наказу № 132 від 13.12.2000 року Київську міську дирекцію «Укрсоцбанку» було перейменовано на Київську міську філію АКБ «Укрсоцбанк».

Рішенням Загальних зборів акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» від 09.03.2010 року протокол № 1, АКБ «Укрсоцбанк» перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Укосоцбанк».

Відповідно до рішень Спостережної ради АКБ «Укрсоцбанк» від 22.10.2009, правління ПАТ «Укрсоцбанк» від 25.01.2011 року з 04.03.2011 року припинило діяльність Київської міської філії ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до ПАТ «Укрсоцбанк».

16.07.2014 року у зв'язку із зміною організаційної структури ОСОБА_2 переведено на посаду касира-економіста сектору касових операцій Київського відділення № 10 департаменту роздрібних продажів у Київському регіоні центру роздрібного бізнесу.

16.07.2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого банк покладає, а працівник бере повну матеріальну відповідальність за приймання, зберігання та видачу довірених йому матеріальних цінностей.

14.07.2015 року відповідно до наказу № 1582-П ОСОБА_2, касира-економіста сектору касових операцій Київського відділення № 010 департаменту роздрібних продажів у Київському регіоні центру роздрібного бізнесу, 14.07.2015 року звільнено у зв'язку із втратою довір'я до неї, п.2 ст. 41 КЗпП України. Підстава: висновок службового розслідування департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» від 09.07.2015 року, пояснювальна записка ОСОБА_2 від 24.06.2015 року.

Приписами п. 2 ст. 41 КЗпП України встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

З матеріалів справи вбачається, що 24.06.2015 року близько 16 год. 10 хв. у приміщенні ПАТ «Укрсоцбанк», за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 9-11 гр. ОСОБА_4 здійснював обмін валют, а саме 200 доларів США та 500 швейцарських франків. В результаті обміну валют ОСОБА_2 видала гр. ОСОБА_4 на 104 400,00 грн. більше , ніж слідувало видати.

З пояснювальної записки ОСОБА_2 вбачається, що 24.06.2015 року вона проводила валютно-обмінну операцію купюр - швейцарські франки. Клієнт - ОСОБА_3 дав їй п'ять купюр по 100 швейцарських франків, а вона провела 5000 швейцарських франків, відрахувала суму в гривні і видала клієнту за 500 швейцарських франків 116 000 грн. замість 11 600 грн., тому в кінці дня різниця в гривнях становила 104 400 грн.

В судовому засіданні позивач пояснила, що вважала, що ОСОБА_3 дав їй 5000 швейцарських франків, тому видала йому 116 000 грн. Також не заперечувала факт нестачі 104 400,00 грн.

Відповідно до висновку, складеного за результатами службового розслідування, проведеного по факту нестачі коштів у сумі 4 500 швейцарських франків, ОСОБА_2, крім усного пояснення про обставини, які стали причиною виникнення нестачі виклала їх письмово та вказала, що того дня вона проводила операцію купівлі швейцарських франків. Клієнт ОСОБА_3 дав 5 купюр номіналом 100 швейцарських франків, вона мала видати йому кошти у сумі 11 600 грн., але помилилась і видала кошти за 500 франків - 116 000,00. У зв'язку з цією помилкою виникла недостача, яка в еквіваленті становить 104 400 грн. Беручи до уваги вищевикладене, прийнято, що виявлений у касі Київського відділення № 010 ПАТ «Укрсоцбанк» факт нестачі коштів в сумі 4 500 швейцарських франків стався із-за недбальства касира-економіста цього відділення ОСОБА_2

Позивач зазначає, що її дії не дають підстави для звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України, оскільки працедавцем не встановлена і не доведена її вина у видачі коштів. Разом з тим, суд не може погодитися з твердженням позивача щодо відсутності її вини, оскільки воно спростовується матеріалами справи. Підставою для розірвання трудового договору у зв'язку із втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисна.

Як було встановлено в судовому засіданні, і це не оспорювалось учасниками процесу, позивач є особою, яка безпосередньо обслуговує грошові цінності.

Пленум Верховного Суду України у п. 28 своїй постанові № «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р. зазначив, що звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

У пункті 35 правових позицій Верховного Суду України «Правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році» від 01.12.1997р. викладено аналогічну позицію. Так, Верховний Суд України вказав: за п. 2 ст. 41 КЗпП ( 322-08 ) трудовий договір може бути розірвано тільки з працівниками, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, тобто такими, з якими може бути укладено договір про повну індивідуальну чи колективну (бригадну) матеріальну відповідальність або які, незалежно від можливості укладення такого договору, зайняті прийманням, зберіганням, транспортуванням, відпуском або розподілом матеріальних цінностей (наприклад головний бухгалтер). Приводом для звільнення може бути вчинення таким працівником навмисних або необережних дій, що давали роботодавцю підстави для втрати до нього довір'я. Зокрема, це може бути порушення працівником правил проведення операцій з матеріальними цінностями.

Таким чином, в розумінні чинних положень трудового законодавства України для звільнення працівника з підстав зазначених у п. 2 ст. 41 КЗпП України можливе за умови його дій, що дають підстави для втрати довіри.

Зважаючи на все вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач мав підстави для втрати довіри, зважаючи на недодержання ОСОБА_2 порядку проведення операцій з матеріальними цінностями, а тому приходить до висновку, що звільнення позивача відбулось без порушень вимог чинного законодавства України.

За таких обставин підстави для визнання незаконним звільнення, скасування наказу про звільнення, зобов'язання вчинити дії щодо скасування запису у трудовій книжці та поновлення на роботі ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з вищенаведеного не підлягає задоволенню і вимога ОСОБА_2 щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 43,44,235,237-1 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА