Номер провадження: 22-ц/785/6825/15
Головуючий у першій інстанції Кожокар Т. Я.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Панасенкова В.О.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивача за первісним позовом ОСОБА_3

і її представника ОСОБА_4,

а також третьої особи ОСОБА_5

та відповідача ОСОБА_6 і його представника - ОСОБА_7.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 28 травня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

09 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що під час її шлюбу з ОСОБА_6 ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою. У січні 2014 року подружжя припинило шлюбні відносини, та з того часу вони мешкають окремо. Після припинення шлюбних відносини вони з чоловіком не дійшли згоди щодо поділу домоволодіння, тому позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила виділити їй у власність приміщення у спірному будинку відповідно до одного із варіантів, визначених експертом у висновку від 27.02.2015 року та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

26 вересня 2014 року ОСОБА_5 і ОСОБА_8 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення боргу. Посилаючись на те, що у 2013 році ОСОБА_6 і ОСОБА_3 вирішили придбати житловий будинок АДРЕСА_1. Оскільки в них не було необхідної суми на придбання будинку, то вони звернулись до позивачів за позикою, таким чином ОСОБА_5 та ОСОБА_8 позичили ОСОБА_6 і ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 27 000 доларів США.

Восени 2013 року позивачі продали свою квартиру АДРЕСА_2. З отриманої ними суми грошей за продану квартиру, частину коштів вони віддали в рахунок погашення боргу відповідачів.

Крім того, позивачі зазначили, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вони придбали їм автомобіль ВАЗ-2121 за 3 500 доларів США. А тому вони просили суд стягнути з відповідачів солідарно борг у розмірі 30 500 доларів США, що в еквіваленті становить 393 718 гривень та сплачений ними судовий збір.

В судовому засіданні ОСОБА_6 позов ОСОБА_3 про поділ майна подружжя визнав, не заперечував проти його задоволення в частині реального поділу будинку з господарськими спорудами, позов третіх осіб також визнав, не заперечував проти його задоволення.

ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову третіх осіб, однак підтвердила факт, що при придбанні спірного будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_8 сплатили 27 000 доларів США.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 28 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, виділено ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, реальна частка ОСОБА_3 склала 49/100, а також виділено ОСОБА_6 та визнано за ним право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, тобто реальна частка ОСОБА_6 складає 51/100.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 8 734,60 гривень та судові витрати у розмірі 3 498,20 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

Позов ОСОБА_5 і ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 і ОСОБА_8 солідарно борг у розмірі 348 537,41 гривень та судовий збір у розмірі 3 234,52 гривень. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_8, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог третіх осіб ОСОБА_5 і ОСОБА_8 у повному обсязі, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_9, а також заперечення на апеляцію третьої особи ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_6 і його представника ОСОБА_7, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи позов третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_8, суд першої інстанції у рішенні послався на ч.4 ст.65 Сімейного Кодексу України, де договір укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором використане в інтересах сім'ї, а згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язаний повернути таку ж суму грошових коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передання коштів.

Розглядаючи справу, та задовольняючи позовні вимоги третіх осіб суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_8 передали грошові кошти за спірний будинок колишньому подружжю ОСОБА_6 і ОСОБА_3, оскільки ці обставини встановлено матеріалами справи, та не заперечувались сторонами у суді першої інстанції.

Отже, ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог третіх осіб, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, та обґрунтовано задовольнив цей позов.

Суд першої інстанції перевірив усі докази, які надали треті особи ОСОБА_5, і ОСОБА_8 у підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у підтвердження своїх заперечень та міркувань, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, та правильно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, зробивши вірний висновок про часткове задоволення позовних вимог третіх осіб.

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на те, що спірний будинок було придбано за особисті кошти подружжя, а тому ОСОБА_5 та ОСОБА_8 будь-якого відношення до спірного нерухомого майна та коштів за які воно було придбано не мають, оскільки вони лише допомагали незначною сумою коштів, як і батьки ОСОБА_3, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи містять об'єктивні докази того, що нерухоме майно, а саме земельна ділянка та житловий будинок АДРЕСА_1 було придбано за кошти, які отримані від ОСОБА_5, а саме розписки ОСОБА_10 від 15.04.2013 року (а.с.132) згідно якої, зазначена особа прийняла від ОСОБА_5 грошові кошти у вигляді завдатку за продаж належного її на той час будинку, розмір якого визначено у 15 000 доларів США., також в цій розписці ОСОБА_5 дописала, що саме вона зобов'язується доплатити решту коштів за належний на той час ОСОБА_10 будинок до вересня 2013 року.

Свої наміри ОСОБА_5 виконала у повному обсязі, що підтверджується укладеним від імені ОСОБА_10 договором купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.

Також у підтвердження своїх доводів ОСОБА_5 посилається на утворення у неї боргових зобов'язань перед ОСОБА_11 у якої вона взяла у борг гроші у розмірі 15 000 доларів США (а.с.130), та продану згодом належну їй квартиру для погашення цього боргу (а.с.128-129).

Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного манна подружжя» п.23 якої роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажатого наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання...»

Відповідно до копій нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 11 жовтня 2011 ОСОБА_6, за згодою дружини ОСОБА_3 придбано будинок під АДРЕСА_1 (а.с.41-44) та земельну ділянку (а.с.35-36).

Однак належних доказів, що це нерухоме майно було придбано за особисті кошти подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Судова колегія критично ставиться до посилання апелянта на те, що купівлю-продаж спірного будинку за адресою АДРЕСА_1 було вчинено за 115 987 гривень, а земельної ділянки за цією ж адресою за 31 560 гривень, оскільки ці доводи спростовується зібраними по справі доказами.

Переглядаючи судове рішення в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в установленому законом порядку, звернулись до відповідачів з позовними вимогами щодо стягнення боргу, тобто правомірно, довели свої позовні вимоги належними доказами, а тому їх порушене право підлягає захисту судом.

За таких обставин судова колегія вважає що, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову третіх осіб не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову третіх осіб у повному обсязі не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Саратського районного суду Одеської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік