Справа № 301/706/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готра Т.Ю.,

суддів Леска В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк») оскаржило в апеляційному порядку рішення Іршавського районного суду від 30.04.2015 року, яким у задоволенні його позову до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

У апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення та постановити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що договір було автоматично пролонговано і він наразі діє, а тому посилання суду на строк дії карточки в обґрунтування пропуску позовної давності є помилковим. Суд не звернув увагу на п.9.12 Умов щодо пролонгації договору, п.3.1.3 Умов щодо пролонгації кредитної картки, і що сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності стосовно виконання умов договору до - встановивши строк дії договору, що рівний строку картрахунку.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 просила справу розглянути без її участі. Апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1500 гривень на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості. Строк дії кредитного ліміту дорівнює строку дії картки до 14 лютого 2009 року, що стверджується заявою позичальника (а.с.10) та оглянутою в суді апеляційної інстанції кредитною карткою №887895, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.44).

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку за ОСОБА_1 рахується заборгованість по даному кредитному договору в розмірі 20235, 83 грн., яка складається із заборгованості по кредиту 7010,04 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 9935,99 грн.; заборгованості по пені та комісії за користування кредитом 1850,00 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина) і 939,80 грн. штрафу (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строки позовної давності.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується і колегія суддів, оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи.

При цьому колегія суддів відхиляє всі посилання апелянта на пролонгацію договору, а також пролонгацію кредитної картки, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 останній платіж з погашення кредиту здійснив 29.02.2008 року, після чого будь-яких платежів з погашення кредиту та відсотків за його користування не здійснював, що стверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості за договором, тоді як дія картки закінчилась 14.02.2009 року, а тому саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності по даній справі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що кредитна картка лонгується на новий термін, якщо раніше банком не було отримано заяву від клієнта про закриття рахунка при відсутності заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.п. 3.1.1, 3.1.3 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, а саме шляхом надання клієнту картки з новим строком її дії, а не автоматичного продовження дії картки на новий строк, як помилково вважає апелянт. Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що банком позичальнику ОСОБА_1 після закінчення строку дії кредитної картки 14.02.2009 року видавалася нова кредитна картка, що б вказувало на продовження строку дії кредитного договору та дії кредитного ліміту.

Також безпідставними є посилання у апеляційній скарзі про те, що сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності стосовно виконання умов договору до - встановивши строк дії договору, що рівний строку картрахунку, оскільки у заяві позичальника чітко зазначено, що строк дії кредитного ліміту дорівнює строку дії кредитної картки.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ставив питання про застосування строків позовної давності, які судом першої інстанції були застосовані і відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові.

Однак, вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції не встановив, чи є порушеним право позивача та чи існує заборгованість у відповідача.

Так, з матеріалів справи слідує, що строк дії кредитної картки закінчився 14.02.2009 року. Останній платіж з погашення кредиту відповідач здійснив 29.02.2008 року. 01.03.2008 року йому були нараховані відсотки на залишок простроченої заборгованості за кредитом в сумі 16,65 грн., після чого жодних нарахувань банком не здійснювалось. З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором слідує, що за період з 24.05.2008 року по 06.02.2013 року у графах залишок поточної (простроченої) заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить -0; у графах нараховано відсотків на залишок поточної (простроченої) заборгованості за кредитом 0; загальний залишок заборгованості за відсотками 0; сума комісії та пені 0.

Однак, у вказаному розрахунку зазначено, що 07.02.2013 року залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 2010,04 грн., а 26.03.2013 року вже становить 7010,04 грн., яку банк просить стягнути з відповідача, а також нараховані на цю суму проценти 9935,99 грн., 1850 грн. пеню та комісію, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 939,80 грн. штрафу (процентна складова). Проте, за відсутністю в матеріалах справи доказів щодо видачі позичальнику ОСОБА_1 нової кредитної картки, після закінчення дії попередньої кредитної картки 14.02.2009 року, що б вказувало на продовження строку дії кредитного ліміту, та доказів щодо видачі йому кредиту в сумі 7000 грн., колегія суддів вважає, що вказаний розрахунок не є належним і допустимим доказом, в розумінні вимог статей 58, 59 ЦПК України, щодо видачі ОСОБА_1 кредиту в сумі 7000 грн., та вище вказаної заборгованості. А тому за відсутності зазначених доказів, колегія суддів вважає, що право позивача не є порушеним, у звязку з чим у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст.309 ЦПК України слід змінити в частині його правового обґрунтування, а апеляційну скаргу банку задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року змінити в частині його правового обґрунтування.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді