Справа № 487/4299/14-ц
Провадження № 2/487/60/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.02.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

28.04.2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

ОСОБА_3 свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку відповідач відповідно до Постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.06.1999 року повинен був сплачувати аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу). Однак з 2000 року відповідач аліменти не сплачував і заборгованість з цього часу по грудень 2013 рік склала 26875,14 гривень.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь на підставі ст.196 Сімейного кодексу України, 512374,38 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Під час розгляду справи, позивач підтримала позовні вимоги, уточнивши період та розмір пені. Остаточно просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2010 рік по 31.12.2011 рік в сумі 82325,30 гривень.

Відповідач позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав. Зазначав, що не відмовлявся сплачувати аліменти. Працював на різних підприємствах. За періоди роботи адміністраціями підприємств утримувалися аліменти та перераховувалися позивачу. Місце проживання позивача не знав. Аліменти надсилав, однак гроші повертались. Посилаючись на відсутність своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі Постанови про утримання аліментів Заводського районного суду м.Миколаєва від 21.06.1999 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% неоподаткованого мінімуму доходу громадян, починаючи з 11.06. 1999 року і до повноліття дитини.

Виконавчий лист перебував на виконанні в органах ДВС.

Згідно розрахунку, наявного в матеріалах справи, наданого Відділом державної виконавчої служби Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області від 20.03.2014 року, сума боргу ОСОБА_4 станом на 01.01.2014 рік становить 26875,14 гривень.

Розмір обчисленої ДВС заборгованості в судовому порядку не оспорювався.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши докази, надані сторонами по справі, як в обґрунтування своїх позовних вимог, так і в заперечення проти них, суд приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст.196 СК України з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню неустойка в зв'язку з виникненням заборгованості по аліментам, так як ним не доведено ту обставину, що ця заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2010 рік по 31.12.2011 рік, з наданого позивачем розрахунку, складає 82325,30 гривень.

Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача, на підставі ст.196 СК України.

Суд вважає, що таке рішення суду буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач тривалий час частково виконував свій обов'язок, щодо утримання дитини й на час звернення позивачки до суду має заборгованість по сплаті аліментів.

На підставі викладеного та керуючись ст.196 СК України, ст.ст.6,10,11,60,79,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 82325,30 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243,60 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: В.В. АНДРОЩУК