Справа № 343/1189/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2656/2015
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до ОСОБА_2 про стягнення незаконно нарахованої та виплаченої заробітної плати за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення незаконно нарахованої та виплаченої заробітної плати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачу впродовж 2012-2014 років незаконно було нараховано та виплачено заробітну плату всього в розмірі 27 246,46 грн. за періоди робочого часу, в який він не працював, оскільки знаходився у відпустках. Ці факти виявлено позаплановою ревізією з окремих питань фінансово-господарської діяльності, проведеної на виконання ухвали слідчого судді Долинського районного суду від 07 серпня 2014 року, та підтверджуються відповідним актом. Тому посилаючись на зазначені обставини та положення ст.ст.94, 134,135,136 КЗпП України позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Долинського районного суду від 29 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства незаконно нараховану та виплачену заробітну плату в сумі 27 246,46 грн. та 272,46 грн. сплаченого судового збору.

На вказане рішення представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема неповне зясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що по факту незаконного нарахування та виплати заробітної плати в Долинському ВУВКГ ведеться досудове розслідування, повідомлення про підозру нікому не оголошено. До будь-якої відповідальності за порушення законодавства про оплату праці відповідач не притягувався. А тому враховуючи, що питання незаконного нарахування та виплати йому заробітної плати є предметом дослідження в кримінальному провадженні, в якому буде встановлено наявність чи відсутність складу кримінального правопорушення, районний суд прийшов до передчасного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Крім того, задовольняючи позов на підставі відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань суд першої інстанції в порушення принципу невинуватості, закріпленого Конституцією, та змагальності, передбаченого у кримінальному та цивільному судочинстві, передчасно визнав його вину в незаконному нарахуванні заробітної плати та спричинення в цьому розмірі шкоди позивачу.

Судом залишено поза увагою також і ту обставину, що акт позапланова виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ за період з 01.01.2011 року до 21.07.2014 року №830-21/32 від 29.08.2014 року, на підставі якого суд прийшов до висновку про доведеність факту незаконної виплати заробітної плати та її розмір, складено поза межами компетенції фінансового органу. Згідно з листом ДФІ України від 05 листопада 2012 року №08-18/1827 державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та відпочинку, оплати праці тощо здійснює Державна інспекція України з питань праці, відповідно до покладених на неї завдань. Крім того, в будь якому випадку фіксація розміру збитків в акті ревізії фінансової інспекції підлягає перевірці у судовому порядку при вирішенні спору про стягнення збитків. В той же час, в судовому засіданні не досліджувалися ні табель обліку робочого часу, ні відомості про нарахування та виплату йому заробітної плати. Не було допитано в якості свідка і особу, відповідальну за ведення табелів обліку робочого часу, нарахування та виплату заробітної плати. А отже, позивачем не доведено розміру спричинених збитків.

Також вказує, що підставами позову Долинським ВУВКГ зазначено норми ст.ст. 94,134,135,136 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Однак, місцевий суд при винесенні рішення застосував положення ст. 1212 ЦК України, чим вийшов за межі позовних вимог. При цьому судом не враховано, що позивачем не доведено наявність рахункової помилки при обчисленні заробітної плати та факту недобросовісності набувача ОСОБА_2

З цих підстав апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених в ній мотивів.

Представник Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи з 24 грудня 1993 року відповідач перебував у трудових відносинах із Долинським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства. Наказом №223 від 19 вересня 2014 року його звільнено з роботи з 03 жовтня 2014 року на підставі п.1ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.10).

Зясовано, що з 13 серпня 2014 року до 29 серпня 2014 року Калуською обєднаною державною фінансовою інспекцією ДФІ в Івано-Франківській області було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01 січня 2011 року до 21 липня 2014 року. Така ревізія проводилась на виконання ухвали слідчого судді Долинського районного суду від 07 серпня 2014 року (а.с. 5-9,52-53,54-56).

Зі змісту акту видно, що ревізією виявлено наявність фактів оплати праці за невідпрацьований. Зокрема, встановлено, що в порушення вимог ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» машиністу насосних установок ОСОБА_2 за час його перебування у закордонних поїздках незаконно нараховано та виплачено заробітну плату на загальну суму 27 246,46 грн. В тому числі, у 2012 році 2 939,82 грн., 2013 році 17 637,15 грн., у першому півріччі 2014 року 6 669,49 грн.

При цьому ревізію проведено суцільним способом шляхом співставленнями даних, зазначених в табелях обліку відпрацьованого робочого часу, наказах про надання відпусток, розрахункових відомостей, з даними інформації про перетин відповідачем кордону управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області від 21 липня 2014 року №6197.

На підставі цього акту Калуською обєднаною державною фінансовою інспекцією виконувачу обовязків начальника Долинського ВУВКГ ОСОБА_4 направлено вимогу від 03 вересня 2014 року №830-14/987 про усунення порушень виявлених позаплановою ревізією. Зокрема, стягнути з ОСОБА_2 зайво виплачені доплати в розмірі 27 246,46 грн., які ним отримані безпідставно. В іншому випадку стягнути кошти з винних у незаконному нарахуванні та виплаті доплат осіб у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП (а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги Долинського ВУВКГ суд першої виходив з того, що оскільки протягом 2012-2014 року ОСОБА_2 нараховано та виплачено за фактично невідпрацьований час заробітну плату на загальну суму 27246,46 грн., тому вказані кошти набуто ним без достатньої правової підстави. А отже, зважаючи на положення ст. 1212 ЦК України, їх слід стягнути на користь позивача.

Однак, погодитися з таким висновком колегія суддів не може виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст.ст. 11,31 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог. Визначення предмету та підстав заявленого позову належить виключно позивачу. При цьому, підстава позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які обєктивуються у поданих доказах.

Звертаючись до суду із позовом Долинське ВУВКГ посилалось на те, що актом позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства підтверджено заподіяння ОСОБА_2 підприємству матеріальної шкоди внаслідок незаконного нарахування та виплати йому за час перебування в закордонних поїздках заробітної плати на загальну суму 27 246,46 грн. При цьому як правову підставу вирішення спору позивач зазначав загальні положення ст.ст. 94, 134, 135, 136 КЗпП України.

Згідно положень ст.134 цього кодексу законодавцем визначено різні за змістом випадки матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації з вини працівника. Статтею 135 визначено межі матеріальної відповідальності у випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Водночас ст. 136 КЗпП передбачено порядок покриття шкоди працівниками.

Однак, який зокрема випадок повної матеріальної відповідальності, визначений у пунктах ст.134 та ст.135 цього кодексу має місце, позивачем не конкретизовано.

Разом з тим, як зясовано апеляційним судом в ході розгляду справи у встановленому законом порядку представник позивача підстав позову не змінював.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і вказане порушення норм процесуального закону призвело до неправильного вирішення справи.

В той же час, як пояснив в засіданні апеляційного суду представник апелянта вказані кошти підлягають поверненню Долинському ВУВКГ на підставі п.3 ст.134 КЗпП України.

Згідно із ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, в тому числі, коли: 3)шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Як розяснено у п.9 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року N 14 судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (пункти 3, 4, 8 статті 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10 КПК). При винесенні виправдального вироку (закритті провадження у кримінальній справі) за відсутністю складу злочину, суд, розглядаючи справу в порядку цивільного судочинства, вправі з інших передбачених законом підстав задовольнити позов у межах повного розміру заподіяної працівником шкоди.

Однак, будь-яких доказів, що вказана шкода завдана діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку Долинським ВУВКГ не надано.

Як вбачається із матеріалів справи до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за номером №60000379 від 15 липня 2014 року щодо факту незаконного нарахування та виплати заробітної плати в Долинському ВУВКГ. Проте, на день звернення з позовом до суду повідомлення про підозру нікому (в тому числі і відповідачу) не оголошено.

Не оголошено цієї підозри нікому і на день розгляду справи апеляційним судом, що підтвердили представники сторін.

Аналогічно не встановлено судом і підстав щодо відшкодування матеріальної шкоди зважаючи на інші випадки, передбачені ст. ст.134, 135 КЗпП.

З врахуванням наведених обставин колегія суддів приходить до переконання, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів на обґрунтування свої позовних вимог.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції на порушення статей 212, 214 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не встановив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; у достатньому обсязі не визначився щодо характеру спірних правовідносин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду від 29 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до ОСОБА_2 про стягнення незаконно нарахованої та виплаченої заробітної плати відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_5