Провадження №2/337/1430/2015
ЄУН №337/3349/15-ц
31 серпня 2015 року м. Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Бредун Д.С., при секретарі Шварцер Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку заочного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усуненні перешкод у користуванні власністю,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №25 в будинку №19 по вулиці Ентузіастів у місті Запоріжжя.
В обґрунтування позову вказала, що 25 жовтня 2011 року, на підставі договору дарування вона стала власницею квартири АДРЕСА_1, однак по цей момент не може в повному обсязі розпоряджатись придбаною нерухомістю, оскільки відповідач залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що порушує її права власника.
В судове засідання представник позивача адвокат ОСОБА_3 (а.с.26) надав клопотання (а.с.37) про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився з невідомих причин. Про розгляд справи був повідомлений належним чином, в порядку встановленому п.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України, та крім того, через засоби масової інформації (а.с.44), згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України. Суд розцінює його неявку без поважної причини, та відповідно до ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України розглядає справу в порядку заочного провадження.
Представник третьої особи Хортицького РВ в м. Запоріжжя УДМС в Запорізькій області в судове засідання не зявився. Про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суду представник третьої особи ОСОБА_4 надав клопотання (а.с.25) про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Як вбачається з копії договору дарування від 25 жовтня 2011 року (а.с.7-10), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №1919, ОСОБА_2 безоплатно передав у власність ОСОБА_1 (а.с.5-6) квартиру АДРЕСА_1.
У той же день, 25 жовтня 2011 року ОСОБА_1, відповідно до ч.1 ст. 182, ч.4 ст. 334 ЦК України зареєструвала своє право власності на вказану квартиру (а.с.9, 36).
При цьому, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ентузіастів, буд.№19, кв.№25 на цей день продовжує бути зареєстрований ОСОБА_2 (а.с.14).
Статтею 15 ч.1 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власника квартири на користування житлом існує лише за умови, що ця особа залишається власником житла. Припинення права власності особи на квартиру припиняє його право на користування цією квартирою, а тому ОСОБА_2 втратив право користування квартирою. Крім того, як вбачається з копії акту про фактичне проживання громадян від 21 травня 2015 року (а.с.12), а також письмових пояснень свідків ОСОБА_6 (а.с.38, 39), ОСОБА_7 (а.с.40, 41), ОСОБА_8 (а.с.42, 43), за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ентузіастів, буд.№19, кв.№25 ОСОБА_2 не проживає з 2011 року.
Питання щодо відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України у позові не заявлено, у звязку з чим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України, судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 197, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, таким, що втратив право користування квартирою №25 в будинку №19 по вулиці Ентузіастів у місті Запоріжжя.
Заочне рішення може бути переглянуте на підставі заяви відповідача, поданої до Хортицького районного суду міста Запоріжжя на протязі 10 діб з дня отримання копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.
Суддя: Д.С. Бредун