Справа №488/6710/13-ц 18.12.2015 18.12.2015 18.12.2015
Провадження №22-ц/784/13/15
Справа№488/6710/13-ц
Провадження № 22ц-784/13/15 Головуючий у 1-й інстанції Безпрозванний В.В.
Категорія 45 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

18 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лисенка П.П.,Серебрякової Т.В.,

із секретарем Тищенком Л.С.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2014 року

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про

повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та покладення обовязку,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та покладення обовязку.

Позивачка зазначала, що є власником житлового будинку № 110 по вул. М.Ульянової в м. Миколаєві. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 857 кв.м.

На суміжній земельній ділянці розташований житловий будинок № 112, в якому проживає відповідач.

Посилаючись на те, що відповідач побудував гараж, при цьому самовільно зайняв 0,5 м земельної ділянки, яка знаходиться у її користуванні, позивачка просила зобовязати відповідача повернути їй самовільно зайняту земельну ділянку та привести її у придатний для використання стан.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В ході розгляду справи апеляційним судом, 03 червня 2015 року позивачка ОСОБА_4 померла.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 04 грудня 2015 року до участі у справі залучено правонаступника позивача, померлої ОСОБА_2.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не підтримала, не заперечує залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 належав на праві власності житловий будинок № 110 по вул. М.Ульянової в м. Миколаєві.

На суміжній земельній ділянці розташований житловий будинок № 112, який належить ОСОБА_5

20 лютого 1960 року між виконкомом Жовтневої селищної ради Жовтневого району Миколаївської області та ОСОБА_5 був укладений договір про надання у безстрокове користування вказаної земельної ділянки площею 1200 кв. м для будівництва жилого будинку на праві особистої власності. Договір був посвідчений в держаній нотаріальній конторі 20 лютого 1960 року за №418.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалися на те, що відповідач порушив межу із земельною ділянкою № 110 по вул. М.Ульянової в м. Миколаєві, яка знаходиться у її користуванні, незаконно заволодівши належною позивачці земельною ділянкою площею 0,5 кв. м самочинно побудував гараж, а також зніс встановлену раніше деревяну огорожу та звів паркан на захопленій земельній ділянці. У зв'язку з чим просила зобов'язати відповідача повернути їй самовільно зайняту земельну ділянку та привести в придатний для використання стан.

Згідно з ч. 2 ст.152 ЗК України власник, або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю.

Між тим в матеріалах даної цивільної справи, справах по технічній інвентаризації і оцінці житлових будинків №110 та №112 по вул. М.Ульянової в м. Миколаєві відсутні документи, які свідчать про встановлення чи відновлення компетентними органами межі між суміжними земельними ділянками , винесення цих земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Ситуаційна схема земельної ділянки №110 , виготовлена у зв'язку з розглядом даної цивільної справи та долучена позивачкою до позовної заяви відображає лише фактичне користування позивачкою земельною ділянкою, виходячи із її лінійного розміру, і не містять відомостей щодо прив'язки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами №110 по вул. М. Ульянової в м. Миколаєві до межі із суміжною земельною ділянкою №112.

За змістом ст..106 ЗК України власник або користувач земельної ділянки має право вимагати від власників чи користувачів сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали непридатними.

Згідно зі ст..107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно- кадастрової документації.

За ч.5 ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Крім того, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції повно з'ясував фактичні обставини справи, дав належну правову оцінку доказам, які надали сторони, і на підставі статей 106,158 ЗК України прийшов до обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки межа між суміжними земельними ділянками , у встановленому законом порядку не встановлювалась і не відновлювалась. А тому, позивачка не довела факт порушення її земельних прав з боку відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що межа між суміжними земельними ділянками встановлена ситуаційною схемою земельної ділянки безпідставні, оскільки цією схемою відображено лише фактичне користування позивачкою земельною ділянкою площею площею 857 кв.м.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді