Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 7» (далі - ТОВ «Рада 7») звернулось до суду з указаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

ТОВ «Рада 7» є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем обов'язку по сплаті наданих позивачем житлово-комунальних послуг станом на 01 червня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 27 969 грн 08 коп.

Позивач просив задовольнити позов, стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 27 969 грн 08 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 094 грн 94 коп. та 3 % річних у розмірі 594 грн 90 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Рада 7» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 25 239 грн 51 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 040 грн 74 коп., 3 % річних у розмірі 525 грн 72 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, користується наданими позивачем житлово-комунальними послугами, тому має оплачувати їх вартість належним чином, у зв'язку із чим позовні вимоги в межах строку позовної давності з червня 2011 року по 2014 року підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов'язку споживача житлово-комунальних послуг укласти договір з виконавцем послуг, що передбачений п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідає обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Оскільки відповідач отримувала та споживала комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли договірні правовідносини, а відповідно виникли права та обов'язки у сфері житлово-комунальних послуг у порядку ст. 11 ЦК України.

12 березня 2015 року між ТОВ «Рада 7» та ОСОБА_1 складено та погоджено акт звірки розрахунків сплати вартості наданих житлово-комунальних послуг за період з 01 жовтня 2008 року по 31 липня 2014 року.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, й давши їм належну оцінку, правильно виходили з того, що відповідач не сплачувала кошти за надані послуги, а не укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі до 2013 року не звільняє її від обов'язку сплачувати вартість наданих позивачем послуг.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні та не спростовують висновків судів.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук