У Х В А Л А

іменем україни

9 грудня2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

16 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», перейменоване в публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), та товариством з обмеженою відповідальністю «Захід-Агро» (далі - ТОВ «Захід-Агро») було укладено кредитний договір. На забезпечення зобов'язань боржника за цим договором 16 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_6 укладено договори поруки.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 лютого 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 млн 242 тис. 183 грн 5 коп. заборгованості за кредитним договором.

На підставі цього рішення зазначеним районним судом 27 листопада 2009 року видано виконавчий лист про стягнення зі вказаних осіб солідарно на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказаної заборгованості.

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа від 27 листопада 2009 року, виданого на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2009 року, таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що на час його звернення до суду його зобов'язання як поручителя за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ТОВ «Захід-Агро», припинилося внаслідок припинення діяльності боржника за основним договором як суб'єкта господарювання у зв'язку з його ліквідацією та внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 559, ст. 609 ЦК України просив визнати виконавчий лист про стягнення з нього на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 млн 242 тис. 183 грн 5 коп. заборгованості таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2015 року заяву ОСОБА_3 задоволено: визнано виконавчий лист від 27 листопада 2009 року про примусове виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2009 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» 1 млн 242 тис. 183 грн 5 коп. заборгованості за кредитним договором та судових витрат у розмірі 1 тис. 952 грн таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2015 ухвалу місцевого суду скасовано та у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і залишити в силі ухвалу місцевого суду.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду та відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення суду про стягнення з поручителів заборгованості ухвалено до визнання юридичних осіб - позичальника та боржника банкрутами, то їх ліквідація не впливає на виконання зобов'язань поручителів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального закону.

Судами встановлено, що 16 серпня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Захід-Агро» було укладено кредитний договір. На забезпечення зобов'язань боржника за цим договором 16 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_10 і ОСОБА_6 укладено договори поруки.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 лютого 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 млн 242 тис. 183 грн 5 коп. заборгованості за кредитним договором.

На підставі цього рішення зазначеним районним судом 27 листопада 2009 року видано виконавчий лист про стягнення зі вказаних осіб солідарно на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказаної заборгованості.

Також судами встановлено, що ухвалою господарського суду Львівської області від 20 березня 2012 року вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Захід-Агро» визнано погашеними на суму 925 тис. 237 грн, а саме ТОВ «Захід-Агро» ліквідовано та внесено відомості про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що зазначене не впливає на необхідність виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно із ч.ч. 2 і 4 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ст. 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Судом установлено порушення зобов'язання боржником (ТОВ «Захід-Агро»), зокрема рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2009 року стягнуто з поручителів солідарно на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 млн 242 тис. 183 грн 5 коп. заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Так, за ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення ст. 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Отже, оскільки у справі право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 8 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко