Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Бородіні А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділу державної міграційної служби у Дніпровському районі м. Києва, 3-і особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділу державної міграційної служби у Дніпровському районі м. Києва про визнання права користування житловим приміщенням посилаючись на те, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 з 1986 року, від якого подружжя має двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачі по справі доводяться чоловікові позивача та племінником. Спірна квартира складається із трьох суміжно-роздільних кімнат, загальною площею - 59,7 кв. м., житловою площею 42,3 кв. м. та була надана у 1972 році батькові чоловіка, ОСОБА_9 на сім'ю із 4-х осіб: ОСОБА_9 (квартиронаймач), ОСОБА_10 (дружина наймача), ОСОБА_5 (сина наймача), ОСОБА_2 (сина наймача). Відповідно до розпорядження №1422 від 28.11.2003 року в зв'язку зі смертю квартиронаймача ОСОБА_9 договір найму трикімнатної квартири АДРЕСА_1 було укладено з чоловіком позивача ОСОБА_1 У 1986 році позивач з дозволу усіх дорослих членів сім'ї чоловіка поселилась в зазначеній квартирі на правах члена сім'ї чоловіка та 1987 році вона була зареєстрована в спірній квартирі. У 1996 році в зв'язку з сімейними обставинами позивач знялась з реєстрації за адресою спірної квартири по причині тимчасового виїзду за межі м. Києва. У липні 2012 року ОСОБА_1 повернулась до попереднього місця проживання та місця проживання членів її сім'ї та постійно проживає в спірній квартирі. На даний час в спірній квартирі зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_5 (квартиронаймач), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_11 (син), ОСОБА_12 (онук), ОСОБА_2 (брат чоловіка), ОСОБА_3 (племінник). Маючи намір отримати реєстрацію за місцем постійного проживання позивач звернулась до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням надати письмову згоду на реєстрацію позивача у спірній квартирі, проте вони відмовили, нічим це не мотивуючи, при цьому проти повного вселення та постійного проживання позивача не заперечували.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та пояснили, що позивач постійно проживає з 2012 року, виїжджала з спірної квартири у зв'язку з хворобою дитини, проти проживання позивача в даній квартирі не заперечують, але заперечують проти реєстрації, що обумовлено конфліктною ситуацією між ними.

Відповідач Відділ державної міграційної служби у Дніпровському районі м. Києва в судове засідання не з'явився, начальник відділу подав до суду заяву, в якій у зв'язку з великим обсягом роботи, просив розглядати справу за відсутності їх представника (а.с. 40).

Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з»явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідачів, 3-ю особу ОСОБА_1, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 22.02.1986 року між позивачем ОСОБА_13 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених, актовий запис № 746. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_5(а.с. 7). Від шлюбу подружжя має двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8, 9).

Судом встановлено, що розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації дозволено ЖРЕО № 403 змінити договір найму трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 та укласти його з ОСОБА_5, складом сім'ї із двох осіб, в зв'язку зі смертю квартиронаймача - ОСОБА_9, що підтверджується витягом з розпорядження № 1422 від 28.11.2003 року (а.с. 14).

Як вбачається з рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2007р., за ОСОБА_6 визнано право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 49-52). Дане рішення ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2007р. залишено без змін (а.с. 53).

Згідно довідки № 1452 від 14.11.2014р., виданої ЖРЕО № 411, ОСОБА_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є власником особового рахунку цього житла, квартира не приватизована, сім'я складається з: ОСОБА_1 (наймач), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_8 (син), ОСОБА_12 (онук), ОСОБА_2 (брат), ОСОБА_3 (племінник) (а.с. 12).

Відповідно до Довідки № 168 від 03.10.2014р., виданої ЖРЕО №411, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, була зареєстрована з 14.07.1987 року за адресою: АДРЕСА_1 та знята з реєстраційного обліку 29.02.1996 року за адресою: АДРЕСА_3

Як вбачається з актів від 21.11.2014р. та 26.11.2014р.підписаних мешканцями квартир: №66, № 76, №57, №37, №4 будинку АДРЕСА_4 та посвідчених начальником ЖРЕО № 411, ОСОБА_1 постійно проживає у квартирі №69 за вищезазначеною адресою (а.с. 16, 17).

Згідно довідки № 1518 від 26.11.2014р., виданої ЖРЕО №411, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до акту проживання, підписаного мешканцями квартир: № 66, №76, №57, №37, №4 будинку АДРЕСА_1 та посвідченого начальником ЖРЕО №411 від 06.02.2015р., ОСОБА_1, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_16, заселилася до квартири № 69 у 1986 році, упродовж 1990-2000рр. проживала в квартирі періодично, а починаючи з 2012 року проживає в ній постійно разом зі своєю сім'єю по теперішній час (а.с. 68).

Свідок ОСОБА_14, яка є сусідкою позивача та відповідачів по одному поверсі, проживає у будинку АДРЕСА_5, показала суду, що ОСОБА_1 з 2012 року постійно проживає у спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_15, яка є сусідкою та подругою сторін по справі, проживає АДРЕСА_6 з 1993 року, показала суду, що ОСОБА_1 останні три роки постійно проживає у квартирі № 69. До цього часу була вимушена проживати в селі в зв»язку з хворобою дитини.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 65 ЖК України квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до частини 1 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Згідно положень частини першої та четвертої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Однією з підстав виникнення суб'єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості члена сім'ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку (статті 64,65, 145, 156 Житлового кодексу України).

Крім того, Конституційний суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001 (справа щодо прописки) констатував: Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (сттатя2) та іншими міжнародно-правовими актами.

Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України)"

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання права користування жилим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки такий спосіб захисту житлових прав позивача ґрунтується на нормах чинного законодавства, тому підлягає судовому захисту.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На виконання вимог ст. 60 ЦПК України відповідачами по справі не надано жодного доказу про неможливість визнання за позивачем права користування житловим приміщенням. В судовому засіданні з пояснень відповідачів достовірно встановлено, що вони не заперечували проти вселення та проживання позивача в спірній квартирі, але вони заперечують проти її реєстрації в зв»язку з конфліктним відносинами між ними.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, та приймаючи до уваги, що факт постійного проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 знайшов своє підтвердження належними доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Окремо слід зазначити, що визначаючи в якості відповідача Відділ державної міграційної служби у Дніпровському районі м. Києва позивачем не пред»явлено жодної позовної вимоги до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові

витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір по 121 грн. 80 коп. кожний.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 9, 58, 59, 65, 103, 106 ЖК України, ст.29 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 10, 11,58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділу державної міграційної служби у Дніпровському районі м. Києва, 3-і особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 121 грн. 80 коп. судового збору з кожного.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя