Єдиний унікальний номер 219/2215/14-ц Номер провадження 22-ц/775/93/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Артемівськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Жарової Ю.І., суддів Маширо О.П., Санікової О.С.

при секретарі судового засідання Хоміч Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

До Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2000 року по 27.02.2012 р. вона та ОСОБА_3, який помер 27.02.2012р., проживали разом однією сім'єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Вказані обставини встановлені рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.12.2013р. та рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.02.2014р. За час спільного проживання ними за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 та гараж №8, розташований за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул.. Декабристів, 78-а. Після смерті ОСОБА_3 відповідач звернувся до приватного нотаріуса Артемівського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, у складі якої є спірне майно. При цьому відповідач не визнав той факт, що спірне майно належить їй на праві спільної сумісної власності та відібрав у неї правовстановлюючі документи на спірне майно, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Тому звернулася до суду із позовом, в якому просила провести поділ майна квартири АДРЕСА_2 та гаражу №8, розташованого за адресою: Донецька область, місто Артемівськ, вулиця Декабристів, 78-а, з визначенням ідеальних часток за нею в розмірі ? частки, за відповідачем в розмірі ? частки. Визнати за нею право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2. Визнати за нею право власності на ? частку гаражу №8, розташованого за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул.. Декабристів, 78-а.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2. було задоволено. Проведено поділ майна квартири АДРЕСА_3 та гаражу №8, розташованого за адресою Донецька область м. Артемівськ вул.. Декабристів, 78-а, з визначенням ідеальних часток за ОСОБА_2 в розмірі ? частки та за ОСОБА_1 в розмірі ? частини. Визнано право власності на ? частку квартири та ? частку гаражу за ОСОБА_2 та на ? частку квартири та ? частку гаражу за ОСОБА_1 Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області, відповідач по справі, ОСОБА_1 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимогах відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1. зазначив, що рішення суду прийнято без посилання на будь-які докази та без врахування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. А саме, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Сімейним кодексом України, тому суд повинен був застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2014 р. скасовано в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_4 та в цій частині позовних вимог ухвалено рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частку зазначеної квартири.

В решті рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням Апеляційного суду Запорізької області відповідач по справі ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ із касаційною скаргою.

Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу задоволено частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 в частині визнання права власності ОСОБА_2 на ? частину гаражу №8 по вул.. Декабристів, 78-а, м. Артемівськ скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні відповідач по справі ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просили її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер 27.02.2012 року. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду від 02.12.2013 року про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміни черговості спадкування і одержання права на спадщину, усунення від права на спадкування - задоволені у повному обсязі. «Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як чоловіка та дружини з 2000 року по день смерті ОСОБА_3 Визнано об'єктом права спільної сумісної власності грошові вклади на ім'я ОСОБА_3 в ПАТ «Кредитпромбанк». Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину грошових внесків на вкладних та відсоткових рахунках згідно із договорами банківських вкладів, які було відкрито на ім'я ОСОБА_3 у Донбаській філії ПАТ «Кредитпромбанк». Змінено для ОСОБА_2 черговість отримання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 Визнано, що ОСОБА_2 має право разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, отримати у рівних частках спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3. Усунуто ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3441 грн.».

Згідно рішення Апеляційного суду Донецької області від 13.02.2014 року, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області 02.12.2013 року скасовано в частині зміни для ОСОБА_2 черговості отримання права на спадкування після смерті ОСОБА_3; визнання за ОСОБА_2 права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування; усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про зміну черговості отримання права на спадкування після смерті ОСОБА_3; визнання права на спадкування разом із спадкоємицями тієї черги, яка має право на спадкування; усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Згідно довідки, виданої БТІ м. Артемівська гараж б/н, розташований за адресою: м. Артемівськ, вул.. Декабристів, 78 а, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та його було придбано у 2002 році на ім'я ОСОБА_3

Статтями 60, 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

З висновками суду першої інстанції судова колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної сили у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Враховуючи той факт, що згідно із наданими доказами, спірне майно, а саме гараж, розташований за адресою: Артемівськ, вул.. Декабристів, 78 а, придбано ОСОБА_3 у 2002 році, то до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, яке діяло на час вчинення правочину, тобто на 28 жовтня 2002 року (свідоцтво про право власності на гараж).

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно із пунктом ст.. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 221 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до частини 2 статті 112 ЦК УРСР 1963 року сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність») тощо.

Таким чином, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення Сімейного кодексу України та безпідставно визнано доведеним право позивача на ? частину спірного гаража, оскільки докази, які б підтверджували, що спірне майно було придбано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внаслідок спільної праці, відсутні. Надана позивачем трудова книжка та факт праці позивача у вказаний період не можуть свідчити про спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, в порушення норм процесуального права не встановлено усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частини гаражу №8 по вул.. Декабристів, 78-а у м. Артеміську підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2014 року задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частку гаражу №8, розташованого за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Декабристів, 78-а - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності на ? частку гаражу №8, розташованого за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул.. Декабристів, 78-а відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді