Справа № 132/1217/15-ц Провадження № 22-ц/772/3400/2015Головуючий в суді першої інстанції Копчинський В. І.
Категорія 57 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої Шемети Т.М.,

суддів: Марчук В.С., Пащенко Л.В.,

при секретарі Сніжко О.А.,

за участю: ОСОБА_2, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Рой В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

30 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, виклавши його в новій редакції 12.08.2015 року (а.с.47-50). Позов мотивував тим, що 23 травня 2007 року він уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір № VIX0AN00001707 у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 59 320 грн. 16 коп. на наступні цілі:

-41 880 гривень на поточний рахунок автосалону «АвтоПриват» як різниця між вартістю автомобіля та внесеним ним авансовим платежем (52 350 грн. - 10470 грн.);

-страхові платежі на поточний рахунок страхової компанії СК «Інгосстрах» згідно договорів страхування наземного транспорту та особистого страхування від травня 2007 року в сумах відповідно 1897 грн. 52 коп. та 225 грн. 90 коп;

-плата за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, в розмірі, вказаному в п.7.1 даного договору (34 грн.), на рахунок «Інформаційний центр» МЮ України;

-комісію банку в сумі 418 грн.18 коп. (на окремий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк»).

За умовами договору він повинен був вносити щомісячний платіж в розмірі 901 грн. 13 коп. в період з 25 по 30 число кожного місяця (п.7.1.Договору).

Скориставшись правом дострокового погашення кредиту, він звернувся в банк для визначення остаточної суми і йому було вказано працівником банку, що він повинен сплатити достроково 30 546 грн. 16 коп., що він і зробив, внісши цю суму чотирма квитанціями. Окрім того, він за період з травня 2007 року по травень 2011 року вніс 50 342 грн. 44 коп., тобто всього сплатив за договором 80 888,60 грн..

В 2012 році йому випадково стало відомо, що банк під час дії договору змінив відсоткову ставку в односторонньому порядку. Після цього він намагався перевірити проведені з банком розрахунки, однак не міг тривалий час цього зробити так як не міг знайти оригінали квитанцій, які знайшов лише в березні 2015 року.

Провівши власний розрахунок, позивач встановив, що він надміру сплатив 18 581 грн. 72 коп., які й просив стягнути з відповідача, а також - 13 735 грн. 97 коп інфляційних втрат за період з 23.05.2011 року по 30.06.2015 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та 2 290 грн. 90 коп - 3 проценти річних від переплаченої суми за період з 23.05.2011 року по 30.06.2015 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України , а всього стягнути з відповідача на його користь 34 608 (тридцять чотири тисячі шістсот вісім тисяч) грн. 59 коп.

Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року позов задоволено та стягнуто із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2:

-18 581 грн. 72 коп., як кошти безпідставно одержані від нього при виконанні ним умов кредитного договору щодо дострокового погашення кредиту № VIX0AN00001707;

-13735 грн. 97 коп., як інфляційне збільшення вищевказаної суми коштів за період з 23.05.2011 року по 30.06.2015 року,

-2290 грн. 90 коп., як 3 проценти річних від вищевказаної суми за період з 23.05.2011 року по 30.06.2015 року, а всього - 34 608 (тридцять чотири тисячі шістсот вісім тисяч) грн. 59 коп. Вирішено питання про судові витрати.

06.10.2015 року відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення (а.с.66-70), в задоволенні якої було відмовлено ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 03.11.2015 року (а.с.85-86).

Не погодившись з ухваленим по справі рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. Апеляційну скаргу мотивує тим, що висновки суду є передчасними, ґрунтуються на припущеннях суду, а не на доказах: розрахунки, наведені судом, є невірними, не враховано те, що позивач не завжди вчасно вносив поточні платежі, а тому йому нараховувалася пеня, банком було збільшено відсоткову ставку, що передбачено умовами договору, а тому визначити суму яка підлягала сплаті простими арифметичними розрахунками, помноживши розмір щомісячного платежу на кількість таких платежів, - неможливо.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Рой В.Л. подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, позивач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив її відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд, задовольняючи позов, взяв за основу розрахунки, надані позивачем та дійшов висновку, що останнім було здійснено переплату за договором в розмірі 18 581 грн. 72 коп.. В зв'язку з цим суд вважав, що відповідач безпідставно одержав гроші від позивача, а тому повинен сплатити позивачеві проценти за їх використання (ч.1 ст. 536 ЦК України) та інфляційні втрати (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Однак такий висновок суду є однобічним, необ'єктивним та не відповідає вимогам закону.

Так, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 15.05.2007 року ОСОБА_2 вніс авансовий платіж для придбання автомобіля «Деу-Нексія» в розмірі 10 470 грн. (а.с.6);

- 16.05.2007 року позивач уклав із ТОВ «Автоприват» договір купівлі-продажу автомобіля «Деу-Нексія» за ціною 52 350 грн., на підставі якого було виписано рахунок-фактуру № СФ-0009352 на вартість автомобіля (а.с.10-11);

16.05.2007 року позивач отримав автомобіль «Деу-Нексія», що підтверджено актом прийомки-передачі № 9352 від 16.05.2007 року (а.с.12);

- 23.05.2007 р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк»укладено кредитний договір № VIXOAN00001707 (а.с. 7-9) терміном на 7 років з внесенням щомісячного платежу в розмірі 901, 13 грн.. В цей же день між позивачем та СК ЗАТ «СК «Інгосстрах» було укладено договір страхування наземного транспорту з внесенням платежу в розмірі 1 897, 52 грн. (а.с. 14-16) та договір особистого страхування з внесенням платежу в розмірі 225,9 грн. (а.с. 19-20).

Фактично за кредитним договором відповідачем було здійснено перерахування коштів в розмірі 44 456, 22 грн., що не заперечується жодною із сторін та підтверджено як самим позивачем в позовній заяві, так і наданим відповідачем розрахунком заборгованості (а.с. 129-132).

Позивач, скориставшись правом дострокового погашення кредиту, закріпленим в п.2.4.1. кредитного договору, 23.05.2011 року вніс кошти в сумі 30 546, 16 грн. (три квитанції на суму 9 000 грн. кожна - а.с.58 та одна квитанція на суму 3 546, 16 грн. - а.с.58 на звороті).

Після цього зобов'язання за кредитним договором були припинені в зв'язку з належним виконанням (ст. 599 ЦК України).

Кредитний договір було укладено на 7 років, тобто 84 місяці, а фактично договірні відносини тривали рівно чотири роки, тобто 48 місяців.

За умовами кредитного договору (п.7.1.), позичальник повинен був вносити щомісячно з 25 по 30 число по 901,13 грн.

Визначаючи розмір належних до сплати платежів, позивач здійснив наступні дії: 901,13 (щомісячний платіж) х 48 (кількість місяців) = 43 254 грн. 24 коп. - сума, що підлягала сплаті в разі не порушення строків сплати чергових платежів за чотири роки. Однак, оскільки за ці чотири роки він сплатив 50 342 грн. 44 коп., то позивач визначив переплату: 50 342,44 - 43 254,24 = 7088,20 грн.. Визначивши, що в складі щомісячного платежу частка на погашення саме тіла кредиту становила 529 грн. 24 коп. (для цього позивач здійснив таку дію: 44 456,22 (одержана сума кредиту) : 84(кількість місяців, на які укладався договір) = 529,24), позивач помножив цю суму на кількість місяців, що залишалася (84-48 = 36) та отримав суму, належну до сплати при достроковому погашенні кредиту, в розмірі 19 052,64 грн.. Оскільки він фактично сплатив при достроковому погашенні 23.05.2011 року 30 546,16 грн., то зазначив, що сума переплати становить 11 493,52 грн. (30 546,16 - 19 052,64 = 11 493,52).

Однак такий розрахунок позивача здійснений не у відповідності до умов укладеного договору:

по-перше, визнано позивачем та вбачається з наданих ним квитанцій (а.с. 51-58), розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.129-132), випискою руху коштів за кредитним договором (а.с.119 - 128), позивач не завжди дотримувався строків внесення щомісячного платежу, що тягло за собою нарахування штрафних санкцій у вигляді пені (п.4.1 договору), а тому, відповідно, щомісячний платіж повинен був бути збільшений на суму штрафних санкцій;

по-друге, п.2.31 Договору передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, що й було зроблено Банком, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.129-132)з 01.11.2008 року (змінено процентну ставку з 14, 04% до 17, 04%) та з 01.02.2009 року (змінено процентну ставку з 17,04% до 27, 48%). Відповідно зміна процентної ставки також призвела до збільшення розміру щомісячного платежу, а тому наданий позивачем простий арифметичний розрахунок не є доказом здійснення ним переплати за кредитним договором.

Позивач стверджує, що він не знав про зміну відсоткової ставки, однак здійснення ним щомісячних платежів в більшому розмірі і входження в графік погашення заборгованості свідчить про зворотне. Доказів того, що відповідач неправомірно чи не у відповідності до умов договору здійснював нарахування платежів за кредитом, зарахування внесених позивачем коштів, - не надано, а тому відсутні підстави для висновку про переплату позивачем грошових коштів за кредитним договором. Відповідно, немає необхідності для дослідження підстав стягнення коштів, передбачених ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладене, в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити, а оскаржуване рішення скасувати як таке, що постановлене без повного та всебічного з'ясування правовідносин що склалися між сторонами.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, на рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: підпис Т.М. Шемета

Судді: підпис В.С.Марчук

підпис Л.В. Пащенко

З оригіналом згідно: Т.М.Шемета