АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2502/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2007 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12.06.2007 року позивачу на праві приватної власності належить будинок №14 по вул. Постишева в м. Черкаси. Відповідно до рішення ВК ЧМР №224/2 від 26.11.1987 року за вказаним домоволодінням закріплена у постійне користування земельна ділянка площею 910 кв.м., а також земельна ділянка площею 1148 кв.м. в тимчасове користування. На земельній ділянці постійного користування позивачем без відповідного дозволу розпочато будівництво та побудовано літню кухню сарай літ. Б з підвалом літ. В.

У звязку з бажанням ОСОБА_7 привести забудови у відповідності до законодавства просив суд визнати за ним право власності на вказані господарські будівлі.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2007 року позов задоволено та визнано за ОСОБА_7 право власності на літню кухню сарай літ. Б з підвалом літ. В, які самочинно побудовані у домоволодінні № 14 по вул. Постишева в м. Черкаси.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що право власності визнано на недобудовану споруду та без попереднього звернення до відповідних органів.

Заслухавши представників апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ОСОБА_6 не приймав участь у розгляді даної справи в суді першої інстанції. Разом з тим він додав до апеляційної скарги документи, які підтверджують будівництво ним на власній суміжній земельній ділянці житлового будинку раніше будівництва спірної будівлі ОСОБА_7 Отже суд своїм рішенням вирішив питання і про його права, тому подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що самовільно побудовані споруди позивача не порушують нічиїх житлових прав, а тому в силу ст. 376 ЦК України можуть бути визнані за ним на праві власності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи згідно договору купівлі-продажу від 12.06.2007 року ОСОБА_7 на праві приватної власності належить будинок № 14 по вул.. Постишева в м. Черкаси.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради за № 224/2 від 26.11.1987 року за вказаним домоволодінням закріплена у постійне користування земельна ділянка площею 910 кв.м., а також земельна ділянка площею 1148 кв.м. в тимчасове користування.

Відповідно до наказу № 461-а від 26 березня 2012 року департаменту містобудування Черкаської міської ради надано окремий порядковий вуличний знак № 156/4 по вул.. Набережній житловому будинку (літ. Б-ІІ, пд.), терасі (літ.б), гаражу (літ. Г), тобто будинковолодінню по вул.. Постишева, 14 в м. Черкаси.

В основу рішення судом першої інстанції було покладено висновок управління містобудування та архітектури Соснівського району № 240 від 03.08.2007 року в якому зазначено, що самовільно побудовані літня кухня-сарай літ. Б з підвалом літ. В по вул.. Постишева, 14 не порушують вимоги Державних будівельних норм України (ДБН 360-92) і не погіршують нічиї житлові умови.

В даному висновку зазначено, що за даними Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації станом на 04.07.2007 року літня кухня-сарай літ. Б з підвалом В має готовність 69 % готовності.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував усі обставини, які мають значення для справи.

Так, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем не надано доказів щодо його звернення до компетентних органів з метою вирішення цього питання у встановленому законом порядку а також порушення районним судом вимог ст. 331 ЦК України, згідно якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає тільки з моменту його прийняття до експлуатації.

Крім того, звертає увагу на те, що вказаним рішенням суду визнано право власності на літню кухню-сарай з підвалом.

На підставі досліджених доказів по справі, статей 186, 380, 381 ЦК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв'язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об'єкти визнаватися не може.

За таких обставин у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення по справі, порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення районного суду підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2007 року скасувати, ухваливши по справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :