справа № 243/8967/15-ц
провадження № 2/243/4679/2015
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Хміль О.М.,
позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського,2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-
02 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2, де зазначила, що 16 серпня 2015 року приблизно о 11 год. 45 хв., вона керуючи транспортним засобом КІА СОУЛ , номерний знак АА-0088-АВ, який належить їй на праві власності згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САО 137178 від 29 серпня 2012 року, рухалася по грунтовій дорозі в с. Богородичне Словянського району , Донецької області в напрямку будинку по місцю її проживання вул. Лісова, 8. Водночас з лівого боку від неї в тому самому напрямку руху автомобіля проходило стадо корів, погоничем яких був відповідач. Порівнявшись з ними, позивачка зупинила автомобіль для того щоб надати коровами можливість пройти. В цей час між двох корів сталася бійка, відповідач вдарив одну з них батогом, при цьому одна з корів відскочила від нього в сторону і не вдержавшись на пагорбі скотилася на автомобіль та пошкодила ліве переднє крило автомобіля. Вважає, що відповідач не дотримався вимог ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» та вимог п. 7.6 ПДР, а тому просить стягнути з відповідача на її користь вартість ремонту автомобіля в сумі 4564 грн. 00 коп. , що складаються із вартості нового крила 2200 грн. 00 коп., пересилці по новій пошті в сумці 64 грн. 00 коп. та роботи по заміні пошкодженого крила на нове в сумі 2300 грн. 00 коп..
В судовому засіданні від 28 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві та пояснила, що 16 серпня 2015 року приблизно о 11 год. 45 хв., вона керуючи транспортним засобом КІА СОУЛ , номерний знак АА-0088-АВ, який належить їй на праві власності згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САО 137178 від 29 серпня 2012 року, рухалася по грунтовій дорозі в с. Богородичне Словянського району, Донецької області в напрямку будинку по місцю її проживання вул. Лісова, 8. Поряд з нею , на пасажирському видінні сиділа сусідка жінка похилого віку, яку вона погодилася підвезти додому. Водночас з лівого боку від неї в тому самому напрямку руху автомобіля проходило стадо корів, погоничем яких був відповідач. Порівнявшись з ними, позивачка зупинила автомобіль для того щоб надати коровами можливість пройти. В цей час між двох корів сталася бійка, відповідач вдарив одну з них батогом, при цьому одна з корів відскочила від нього в сторону і не вдержавшись на пагорбі скотилася на автомобіль та пошкодила ліве переднє крило автомобіля. Зазначила, що грунтова дорога йде поряд із пагорбом, по якому зазвичай йдуть тварини додому. Цей пагорб поволі спускається та закінчується на цій грунтовій дорозі. Корова скотилася на її автомобіль неподалік до закінчення спуску. Вона може ствердити, що зупинилася на достатній відстані від стику спуску та дороги, де в цей час корови виходили на дорогу. Крім неї безпосереднім свідком подій була сусідка, її анкетних даних вона не знає, знає лише що її всі звуть «Курделиха», вважає, що її викликати як свідка непотрібно, тому що вона є особою похилого віку і до суду йти не захоче. Сусідка побачивши, як одна з корів взбрикнула наче кінь, припустила, що відповідач вдарив її по оку, тому у корови і сталася така реакція, і вона скотилася по пагорбу. Після чого відповідач пішов додому, а вона намагалася з ними поговорити, однак він з нею говорити не став, а вийшла його дружина, яка на її адресу висловилася лайкою. Вона подзвонила своєму знайомому, який подзвонив в ДАІ, однак там йому повідомили, що виїжджати ніхто не буде, і вона може звернутися до суду у порядку цивільного судочинства. Тому вийшло так, що вона не викликала працівників ДАІ. На письмові заперечення відповідача позивачка подала письмові пояснення, де зазначила, що вона намагалася викликати міліцію, однак викликати їх було неможливо. А сам відповідач порушив вимоги ст. 19 ЗУ «Про дорожній рух», до того ж п.7.8 ПДР на погоничів тварин покладається обовязок дотримуватися інших пунктів цих Правил, що стосуються водіїв та пішоходів, за таких обставин, відповідач також повинен був викликати працівників міліції, однак цього не зробив у порушення вимог п.2.10 ПДР. До того ж зазначила, що вона зупинилася метрів за 10 від стада корів, і не намагалася рухатися.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечив та пояснив, що дійсно 16 серпня 2015 року він та ще двоє погоничів гнали корів додому у с. Богородичне Словянського району. Зазначив, що стадо корів було з девять, і лише три корови були його, інші гнали інші погоничі. У них в селі кожен своїх корів випасає сам. Дійсно, коли вони йшли по пагорбу, то вздовж пагорбу рухався автомобіль позивачки. ЇЇ попередили, щоб вона зупинилася та дочекалася, щоб корови перейшли на іншу сторону дороги. Спочатку позивачка зупинилися. Коли корови стали спускатися вже на дорогу, в цей час його корова та інша корова здійняли невеличку сутичку, він їх розборонив, і його корова стала відходити в сторону, в цей час позивачка на своєму автомобілі несподівано стала рухатися, внаслідок чого його корові не було місця куди відійти, і відбулося зіткнення. Вважає, що з його боку не було порушено ПДР, тому що він не був зобовязаний наймати погоничів своїм трьом коровам, до того ж з ним було ще два погонича. Вважає, що позивачка порушила ПДР, тому що не надала можливість пройти коровам, а стала рухатися по дорозі в той час, як тварини вже по ній йшли. Також зазначив, що позивачка, як водій згідно п.2.10 ПДР повинна була повідомити про цей випадок працівників міліції, записати прізвища очевидців, дочекатися працівників міліції. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки будь-яких доказів того, що з його вини було завдано шкоди позивачці суду не надано. Надав до суду письмові заперечення, де висловив аналогічну позицію.
Неповнолітній свідок ОСОБА_4, допитаний у судовому засіданні в присутності законного представника матері ОСОБА_5, показав, що дійсно він із відповідачем та ОСОБА_6 у серпні 2015 року гнали корів додому. Може ствердити, що у них в селі немає пастуха, який би випасав їх корів, а також відсутня черга, за якою мешканці пасуть всіх корів. Отже кожен з погоничів гнали своїх корів. Всього корів було 8-9. Коли корови спускалися з пагорба на дорогу, то він бачив, що неподалік стояв автомобіль. В цей час одна з корів розпочала бійку з коровою відповідача ОСОБА_2, яка в свою чергу стала відходити вперед, в цей час автомобіль почав рухатися, і відбулося зіткнення. Ці події сталися майже на стику дороги та спуску пагорбу. В той момент коли вже корови переходили з лівої сторони дороги на праву, і частина стада пішла вперед.
Неповнолітній свідок ОСОБА_6, допитана в судовому засіданні у присутності свого законного представника батька - ОСОБА_7 , показала, що дійсно вона із відповідачем та ОСОБА_4 у серпні 2015 року гнали корів додому. Може ствердити, що у них в селі немає пастуха, який би випасав їх корів, а також відсутня черга, за якою мешканці пасуть всіх корів. Отже кожен з погоничів гнали своїх корів. Всього корів було 8-9. Коли корови спускалися з пагорба на дорогу, то вона бачила, що неподалік стояв автомобіль. В цей час одна з корів розпочала бійку з коровою відповідача ОСОБА_2. ОСОБА_8 став їх розбороняти, махнув палицею між ними, і його корова в свою чергу стала відходити, в цей час автомобіль почав рухатися, і відбулося зіткнення. Ці події сталися майже на стику дороги та спуску пагорбу. В той момент коли вже корови переходили з лівої сторони дороги на праву, і частина стада пішла вперед. Вказала, що корова відповідача йшла вперед, і внаслідок того, що автомобіль почав рухатися по дорозі, їй не було місця куди відійти, від тої корови, що здійняла бійку.
В судовому засіданні були досліджені письмові докази, а саме:
Товарний чек № 33, за яким зазначено, що вартість матеріалів, підготовки та фарбування становить 2300 грн. 00 коп.(а.с.7)
Посвідчення про реєстрацію т/з САО 137178 від 29 серпня 2012 року, за яким транспортний засобом КІА СОУЛ , номерний знак АА-0088-АВ, належить на праві власності позивачці ОСОБА_1П.(а.с.8);
Розрахунок заподіяної шкоди, за якою вартість ремонту автомобіля становить 4564 грн. 00 коп. (а.с.30);
Акт здачі приймання робіт № 255 від 21 серпня 2015 року, за яким вартість робіт по відновленню автомобіля становить 2300 грн. 00 коп(а.с.31);
Фототаблиці із зображенням місцевості, де відбулася ДТП, та із зображенням пошкоджень автомобіля(а.с.32-35);
Судом оглянутий диск із відеозображенням місця події(а.с.36)
Суд, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що уц позові слід відмовити з огляду на такі обставини.
У судовому засіданні достовірно встановлено, що 16 серпня 2015 року приблизно о 11 год. 45 хв., позивач ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом КІА СОУЛ , номерний знак АА-0088-АВ, який належить їй на праві власності згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САО 137178 від 29 серпня 2012 року, рухалася по грунтовій дорозі в с. Богородичне Словянського району, Донецької області в напрямку будинку по місцю її проживання вул. Лісова, 8. Водночас з лівого боку від позивачки в тому самому напрямку руху автомобіля, вздовж дороги по пагорбу проходило стадо корів (8-9). Із коровами йшло три погоничі, одним із погоничів яких був відповідач ОСОБА_2. Кожен з погоничів слідкував за своїми коровами. Однак з корів здійняла бійку із коровою відповідача. Коли автомобіль і корови наблизилися, то відбулося зіткнення корови, яка належить відповідачеві, та автомобіля позивача.
Наведені обставини підтверджуються зокрема: свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, з якого видно, що позивач є власником транспортного засобу КІА СОУЛ , номерний знак АА-0088-АВ, показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які в судовому засіданні показали, що зіткнення з автомобілем позивачки відбулося саме с коровою, яка належить відповідачу, фототаблицями та відеозаписом, якими зафіксовано ділянку місцевості, де відбулося зіткнення.
Позивач ОСОБА_1 на обґрунтування позову зазначала, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який порушив вимоги ст.. 14 «Про дорожній рух» та п. 7.6 ПДР.
Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_2 зазначав про те, що оскільки він лише своїх трьох корів, а інші погоничі гнали своїх, то необхідності залучення погоничів у нього не було, позивачку попередили, щоб вона почекала, поки корови перейдуть згідно ПДР з лівої сторони дороги на праву, однак позивачка, незважаючи на це, почала рух, не вибрала безпечної швидкості й не врахувала дорожньої обстановки у результаті чого здійснила зіткнення з його коровою.
В обгрунтування позову позивачем надано фототаблиці із зображенням місцевості, де відбулася ДТП, зображення пошкодження автомобіля, вартість ремонту автомобіля , а саме акт прийому та здачі робіт по ремонту. Судом також були заслухані показання свідка ОСОБА_3.
В обґрунтування заперечень проти позову відповідач надав відеозапис на оптичному носії, де зображено ділянку місцевості, на якій сталася ДТП, та судом були заслухані свідки ОСОБА_6та ОСОБА_4.
Аналізуючи показання свідків у їх сукупності, суд ставиться критично до показань свідка ОСОБА_3 в тій їх частині, де він розповідає про обставини зіткнення, оскільки вказаний свідок не був очевидцем події ДТП, і йому про обставини стало відомо лише зі слів самої позивачки, а тому суд не може їх прийняти у тій частині, де свідок вказує на обставини ДТП, натомість з показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 видно, що вони є очевидцями події ДТП, їх показання узгоджені, послідовні, не містять суттєвих протиріч, дані у присутності законних представників, під присягою, а тому у суду немає підстав не приймати їх до уваги.
Суд також зазначає, що при досліджені відеозапису із зображенням ділянки місцевості, де зі слів учасників судового розгляду сталося ДТП, а також фото таблиці(а.с.23)свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6, кожний окремо, показали на ділянку де корови переходили з лівої сторони на праву грунтової дороги, біля стику кінця спуску пагорбу та дороги, як на ту, де автомобіль продовжив рух та сталося зіткнення корови та автомобіля, позивачка при огляді відеозапису, зазначила місце знаходження її автомобіля, який з її слів не рухався, значно дальше до того місця, на яке вказували свідки.
Аналіз поданих позивачкою фото таблиць із зображенням автомобіля з пошкодженнями, експрес-квитанцій, товарного чека, акту здачі - приймання робіт дає можливість дійти до висновку, що позивачка дійсно здійснювала ремонт автомобіля невдовзі після ДТП, однак наведені докази не підтверджують тієї обставини, що саме ці пошкодження автомобілю були завдані при зіткненні з коровою, адже будь-яких документально підтверджених доказів із привязкою до часу та місця отримання автомобілем цих пошкоджень суду не надано, суд може лише припускатися що саме ці пошкодження транспортного засобу є наслідком зіткнення корови та автомобіля.
Суд зазначає, що позивачці була надана можливість за її клопотанням представити суду відомості про технічний стан автомобіля до ДТП із сервісного центру, при цьому розяснено обовязок суду, передбачений ч.4 ст.10 ЦПК України, однак позивачка самостійно цих документів суду не надала, клопотання про витребування вказаних доказів судом не заявляла.
Суд зазначає, що на пропозицію суду в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо сприяння права на можливість проведення відповідних процесуальних дій щодо отримання доказів по справі, зокрема проведення експертиз по справі, сторони жодних клопотань не заявили, позивачка у судові засідання по справі призначені на 12 листопада 2015 року та 09 грудня 2015 року не зявилася, зазначила, що відповідачем не доведено відсутність вини, а тому вважає позов підлягає задоволенню, відповідач зазначив, що його вина у заподіянні шкоди позивачці не доказана, оскільки ПДР він не порушував, а навпаки позивачка порушила ПДР, а тому вважає, що у позові позивачки слід відмовити.
У судовому засіданні достовірно встановлено, що жодна із сторін працівників ДАІ не викликала, при цьому безпосередньо після ДТП не було складено схему пригоди, зафіксовано місце та інші обставини пригоди, механічні пошкодження транспортного засобу, не складався протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124, або ст.127 КУпАП, чи з інших порушень норм КУпАП, а тому жодну сторін не було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.
Відповідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»(далі Закону) учасники дорожнього руху зобов'язані: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За змістом п.7.6 ПДР України, переганяти стадо тварин по дорозі дозволяється лише у світлий час доби, при цьому залучається така кількість погоничів, щоб можна було направляти тварин, якомога ближче до правого краю дороги та не створювати небезпеку та перепони іншим учасникам дорожнього руху.
Згідно з п. 7.7 ПДР особам, що керують гужовим транспортом і погоничам тварин забороняється:
а) рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення);
б) використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;
в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та
г) вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги;
ґ) переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;
д) переганяти тварин через залізничні колії і дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями.
Відповідно до п. 7.8 ПДР , погоничі тварин зобовязані виконувати вимоги інші пункти ПДР, які стосуються водіїв та пішоходів та не протирічать вимогам цього розділу.
Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.
Відповідно до п. 2.3 ПДР, для забезпечення дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, слідкувати за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміни.
За п.2.10 ПДР, у випадку приналежності до ДТП, водій зобовязаний:
а) негайно зупинити транспортний засіб та залишатися на місті пригоди;
б)включити аварійну сигналізацію та встановити знак аварійної зупинки відповідно вимогам п.9.10 ПДР;
в) не переміщувати транспортний засіб та предмети, які мають відношення до пригоди;
д) повідомити про ДТП в орган чи підрозділ міліції, записати прізвища очевидців, очікувати прибуття працівників міліції;
е) прийняти всі міри для збереження слідів пригоди.
Відповідно ч. 1 ст. 180 ЦПК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно ст. 322 ЦПК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ч.1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, передбачена зазначеною статтею презумпція заподіювача шкоди означає, що докази відсутності його вини має подати сам відповідач. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка в силу закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
Згідно із розясненнями п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. ( Абзац перший пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 9 ( v0009700-03 ) від 24.10.2003 ).
Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.
Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобоязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 від "Про судове рішення у цивільній справі", у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).
Отже, виходячи з аналізу чинного законодавства, розяснень Постанови Пленуму ВСУ, судової практики, вирішуючи спір у межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, наданих сторонами, можливо дійти до висновку, що дійсно 16 серпня 2015 року у с. Богородичне, біля 11 год. 45 хв. відбулося зіткнення автомобіля позивачки та корови відповідача. Втім позивачкою не надано доказів, які у своїй сукупності дають підстави суду дійти до переконливого висновку, що шкоди було завдано саме винним діями відповідача, дії відповідача були неправомірними, до того ж суду також не надано достовірних доказів того, що пошкодження транспортного засобу, на які вказує позивачка, виникли саме внаслідок загаданої ДТП, а не з будь-яких інших підстав, оскільки безпосередньо після ДТП такі ушкодження транспортного засобу зафіксовані не були, а надані позивачкою докази про ремонт автомобіля та фотографії пошкоджень у сенсі часового періоду їх фіксування лише дають суду можливість припустити, що ці пошкодження були заподіяні внаслідок зіткнення із коровою відповідача, однак не є такими, що підтверджують безпосередній причинний звязок між зіткненням та заподіяною шкодою, її розміром.
З огляду на викладене, з врахуванням того, що висновки суду не можуть грунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити у звязку недоведеністю у судовому засіданні, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок , факту завдання шкоди, зазначеної позивачкою за участю відповідача, розміру завданої шкоди.
У звязку з цим, що судом відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, відповідачем будь-яких документально підтверджених судових витрат не надано, згідно із ст. 88 ЦПК України у суду відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами.
На підставі викладеного, керуючись ЦПК України, ЦК України,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 14 грудня 2015 року.

Головуючий суддя: О.В.Ільяшевич