УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Слободянюк С.В., Оніщука М.І.,

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з 26.07.1996 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого народилися: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказував, що фактично шлюбні відносини припинені, подружні стосунки не склалися, подальше збереження шлюбу є неможливим, а відтак просив розірвати шлюб, що зареєстрований 26.07.1996 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №799.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №799.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.07.2015 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 753/6217/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11616/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Посилаючись на ч.1 ст. 111 СК України ОСОБА_2 зазначила, що суд повинен був надати строк для примирення подружжя, враховуючи те, що у них з відповідачем троє неповнолітніх дітей та вона не згодна на розірвання шлюбу.

Вказувала, що у зв'язку із ухваленням заочного рішення, суд був позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи, а відповідач не була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином.

Враховуючи наведене, просила скасувати заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 26.07.1996 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї (а.с. 10). Від вказаного шлюбу подружжя має трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-8).

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, збереження шлюбу за вказаними обставинами, є неможливим, оскільки суперечить інтересам подружжя.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ст. 105, 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав строк для примирення подружжя, враховуючи наявність неповнолітніх дітей та відсутність згоди відповідача на розірвання шлюбу, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відповідно до положень ст. 111 СК України, суд повинен вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти розірвання шлюбу, з клопотанням про вжиття судом заходів щодо примирення подружжя не зверталася, а відтак скористалася своїми цивільно-процесуальним правами на власний розсуд. Разом з тим, ОСОБА_2 надіслала заяву про відкладення розгляду справи, призначеного на 19.05.2015, проте в судове засідання, яке відбулося 11.06.2015 остання не з'явилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Колегія суддів надає оцінку тому факту, що дана цивільна справа перебувала в провадженні суду з березня 2015 року, а відтак ухвалення оскаржуваного рішення відбулося з дотриманням вимог ст. 157 ЦПК України.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: