Номер провадження: 22-ц/785/7366/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Оверіної О.В., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2015 року -

встановив:

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, посилаючись на те, що 03 липня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту №2008/13-1-08/334, відповідно до якого Банк зобовязався надати позичальнику 250 000, 00 дол. США, зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 10 серпня 2023 року. Також позивач зазначав, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобовязання 03 липня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк» уклав з ОСОБА_2 іпотечний договір, запис в реєстрі №3665, згідно з яким останній передав в іпотеку позивачу у якості забезпечення виконання основного зобовязання за договором кредиту, наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною пл. 147, 6 кв. м., житловою пл. 39, 1 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, площа Катерининська, 5, кв. 14, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 04 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 під № 157, зареєстрованого в реєстрі правочинів за реєстраційним №23536223. 16 квітня 2010 року на підставі Закону України «Про акціонерні товариства» були внесені зміни в Статут АКБ «Укрсоцбанк», відповідно до яких назва Банку була змінена на ПАТ «Укрсоцбанк». Однак, у звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 зобовязань за вищевказаним договором кредиту, у неї утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 20 липня 2015 року складає 584 922, 05 дол. США, та складається з: суми заборгованості за кредитом за період з 03 липня 2008 року по 19 липня 2015 року у розмірі 243 055, 55 дол. США, суми заборгованості за відсотками за період з 11 листопада 2008 року по 13 липня 2015 року у розмірі 225 003, 88 дол. США, пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 19 липня 2014 року по 19 липня 2015 року у розмірі 41 667, 82 дол. США, пені за несвоєчасне повернення відсотків за період з 19 липня 2014 року по 19 липня 2015 року у розмірі 75 194, 80 дол. США. Таким чином, зважаючи на невиконання ОСОБА_3 зобовязання стосовно умов повернення кредитних коштів, ПАТ «Укрсоцбанк» просив суд стягнути заборгованість за вищевказаним договором кредиту у сумі 584 922, 05 дол. США за рахунок предмету іпотеки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2015 рокупозов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №2008/13-1-08/334 від 03 липня 2008 року, яка станом на 20 липня 2015 року складає 584 922 (пятсот вісімдесят чотири тисячі девятсот двадцять два) дол. США 05 центів, та складається з: суми заборгованості за кредитом за період з 03 липня 2008 року по 19 липня 2015 року у розмірі 243 055 (двісті сорок три тисячі пятдесят пять) дол. США 55 центів, суми заборгованості за відсотками за період з 11 листопада 2008 року по 13 липня 2015 року у розмірі 225 003 (двісті двадцять пять тисяч три) дол. США 88 центів, пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 19 липня 2014 року по 19 липня 2015 року у розмірі 41 667 (сорок одна тисяча шістсот шістдесят сім) дол. США 82 центи, пені за несвоєчасне повернення відсотків за період з 19 липня 2014 року по 19 липня 2015 року у розмірі 75 194 (сімдесят пять тисяч сто девяносто чотири) дол. США 80 центів, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на: двокімнатну квартиру загальною пл. 147, 6 кв. м., житловою пл. 39, 1 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, площа Катерининська, 5 (площа Потьомкінців), кв. 14, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 04 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 під № 157, зареєстрованого в реєстрі правочинів за реєстраційним №23536223, шляхом продажу предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення вийшов за межі позовних вимог Банку. Крім того зазначив, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно за ПАТ «Укрсоцбанк» не відповідають вимогам іпотечного договору від 03.07.2008 року,

Колегія суддів судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що через неналежне виконання відповідачкою зобовязань за кредитним договором зі своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, керуючись наведеними вищи умовами кредитного та іпотечного договору, позовні вимоги в частині звернення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру загальною пл. 147,6 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, площа Катерининська, 5, кв. 14, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому районний суд дійшов висновку, щодо необґрунтованості вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом визнання за Банком права власності на вказане майно, оскільки вважав, що це суперечить вимогам ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Позивач з рішенням погодився, разом з тим ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник Банку, пояснив що суд першої вийшов за межі їх позовник вимог, оскільки позивач бажає звернути стягнення на предмет іпотеки саме шляхом визнання права власності, а не шляхом реалізації квартири.

В звязку з чим, з висновком суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки, погодитись не можна виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту уточнення до позовної заяви (а.с.122) позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки, а саме на: двокімнатну квартиру загальною пл. 147, 6 кв. м., житловою пл. 39, 1 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, площа Катерининська, 5 (площа Потьомкінців), кв. 14, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 04 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 під № 157, зареєстрованого в реєстрі правочинів за реєстраційним №23536223.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» п 3. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК (1618-15 ) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України (254к/96-ВР ), статті 1 ЦПК (1618-15 ) та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України) ( 2947-14 ); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Отже, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, таким чином оскаржуване рішення не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню, а у звязку з тим, що позивач рішення в частині щодо необґрунтованості вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом визнання за Банком права власності на вказане майно, оскільки вважав, що це суперечить вимогам ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», не оскаржував, колегія суддів розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги доходить висновку про ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія судів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2015 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.В.Оверіна

ОСОБА_5