АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №753/20051/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11547/2015 /2014
Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
30 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Барановської Л.В., Невідомої Т.О. при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася з позовом, в якому просила визнати заповіт, складений ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_5 від 10.06.2009 року, недійсним. Посилається на те, що після смерті батька звернулася із заявою до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з приводу оформлення належної їй частини спадкового майна, але дізналася, що батько за життя склав заповіт, яким все своє майно заповів її сестрі ОСОБА_5. На думку позивача, на час складення заповіту її батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними у зв'язку з тяжкою хворобою, тривалим прийомом ліків, які значно вплинули на його психічний стан. Крім того, зазначає, що за життя батько мав намір розділити майно між рідними доньками в рівних частинах, проте в силу психічної неспроможності вчинив дію направлену на позбавлення позивача спадщини, чим відповідно скористалася ОСОБА_5.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзіпредставник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить:

- рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити;

- призначити повторну посмертну судово - психіатричну експертизу, поставивши на вирішення експерта питання зазначені в ухвалах Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2014р. та 30 жовтня 2014р.; Проведення експертизи доручити Київському міському бюро судово - медичної експертизи;

- повторно допитати в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9;

- витребувати від Комунального некомерційного підприємства «Центр ПМСД №3 Дарницького району м. Києва» оригінали медичної документації: а саме: медичну картку та висновки лікаря стосовно ОСОБА_7, які є доказами у справі і направлені Дарницьким районним судом м. Києва за належністю вказаному медичному закладу після винесення рішення.

Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що Висновок посмертної судово - психіатричної експертизи № 353 від 27 квітня 2015 року не міг бути прийнятий судом за основу у відмові в позові як належний доказ, оскільки містить суттєві неточності і протиріччя, відсутні пояснення експертів щодо нього, а також зроблений за відсутності необхідних вихідних даних, на необхідності яких наголошував сам експерт. Крім того, судом безпідставно не прийнято до уваги показання допитаних свідків, які, зокрема, повідомили про поведінку та поведінкові зміни ОСОБА_7, що, в свою чергу, підтверджує обгрунтованість тверджень і вимог позивача. Посилається також на те, що в судовому засіданні Висновок від 27 квітня 2015 року належним чином не досліджувався, отримавши заяву про дачу пояснень експертом і клопотання про проведення повторної експертизи судом на місці немотивовано оголошено про їх відхилення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, пояснення ОСОБА_5 та її представників - ОСОБА_10, ОСОБА_11, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За умовами ч. 1 ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1,2 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь - яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно вимог ст. 1247 ЦК України, загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251,1252 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 являється рідною донькою ОСОБА_7 (т.1 а.с.6,12), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1 а.с.7).

Судом встановлено, що 10.06.2009 року ОСОБА_7 склав заповіт, за умовами якого заповів Ѕ та 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (т.1 а.с.132).

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про розгляд судами справ про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо в книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ухвала колегії суддів ВССУ від 2 листопада 2011 року в справі № 36-29047св11). Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку у сукупності з іншими доказами.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово - психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово - психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Посилання ОСОБА_3 на те, що на час складання заповіту ОСОБА_7 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки із записів медичної картки вбачається, що з 1996 року йому діагностували хворобу - «Дисциркулярна енцефалопатія» і він відповідно приймав сильнодіючі ліки, які впливали на його мозкову діяльність, колегія сприймає критично.

Як вбачається з відповіді Київської міської психоневрологічної лікарні №2 (т.1 а.с.141), ОСОБА_7 на обліку у лікаря - психіатра в КМПНЛ №2 не перебував.

З відповіді Інституту неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України вбачається, що в разі якщо б ОСОБА_7 страждав на психічне захворювання і виявлення таких ознак лікарем неврологом (невропатологом), останній повинен повідомити пацієнта про необхідність звернутися до лікаря психіатра, про що зазначити у медичній картці; в разі відмови пацієнта також зазначити про це у медичній картці пацієнта (т.1 а.с. 202,203,205).

У медичній картці ОСОБА_7 відповідні записи відсутні.

Натомість записи, на які посилається ОСОБА_3, не можуть мати юридичної сили, оскільки вони не містять обов'язкових реквізитів (печаток лікаря тощо).

Слід зазначити, що згідно висновку посмертної судово - психіатричної експертизи № 353 від 27.04.2015 року, проведеної на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2014 року, ОСОБА_7 під час посвідчення, підписання оспорюваного заповіту, за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, незважаючи на наявні у нього діагнози хвороб та вживання медичних препаратів (т.1 а.с.187-191).

Клопотання ОСОБА_3 про призначення повторної посмертної судово - психіатричної експертизи колегія вважає безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Проте, позивач не обґрунтувала які неточності має висновок експерта, що конкретно необхідно з'ясувати та додатково дослідити.

За умовами ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент підписання ОСОБА_7 оспорюваного заповіту на ім'я ОСОБА_5 він був у недієздатному стані, або ж його волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-