АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №212/442/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження №22ц/774/2263/К/15 інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 (1) Доповідач Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

секретар Петренко К.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду міста ОСОБА_5 від 10 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка, які не перебували в шлюбі між собою, визнання права власності на частину спільної сумісної власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про розподіл спадкового майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

У С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даною позовною заявою до ОСОБА_6, в обґрунтування якої зазначила, що з листопада 2002 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_7 У 2007 році нею та ОСОБА_7 за спільні кошти придбано легковий автомобіль марки «Опель Зафира», реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 146141,00 грн., право власності на який оформлено на ОСОБА_7 20 березня 2009 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_7 02 квітня 2013 року ОСОБА_7 помер, після смерті якого відкрилася спадщина, на яку заявив свої права син померлого ОСОБА_6 У зв'язку з тим, уточнивши свої вимоги, просила суд встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_7 в період з листопада 2002 року по 02 квітня 2013 року, та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину зазначеного автомобіля.

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_8, в обґрунтування якого посилався на те, що 02 квітня 2013 року помер його батько ОСОБА_7 Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Опель Зафира», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Єдиними спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 є позивач та відповідач. Належне ОСОБА_7 майно останній нікому не заповідав. На підставі чого відповідач просив суд визнати за ним та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частині спадкового майна за кожним.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста ОСОБА_5 від 10 вересня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_9 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_4, за кожним окремо, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частину автомобіля марки "Опель Зафіра", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №АЕС041852 від 24.03.2007 року в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, а також стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 1 435,71 грн. У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Зокрема, на її думку, суд неправомірно не врахував показання свідків, допитаних у судовому засіданні, які свідчили про той факт, що позивачка та ОСОБА_7, померлий 02 квітня 2013 року, мешкали разом з 2002 року, вели спільне господарство та робили покупки за спільні кошти. У період сумісного проживання в інших шлюбах не перебували. Крім того, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_4 до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу подано позовну заяву про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, та вважає, що розгляд зазначеної справи є неможливим та підлягає зупиненню до ухвалення остаточного рішення по цивільній справі №210/4217/15.

До суду апеляційної інстанції сторони не з'явилися.

Відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Зважаючи на те, що представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 отримали судові повістки та з'явилися до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 квітня 2013 року помер ОСОБА_7 (а.с. 7), який за життя був власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 65, 66 67, 68) та автомобіль марки «Опель Зафира», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № АЕС041852 від 24.03.2007 року. (а.с. 12).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7, які подали заяви про прийняття спадщини, є його син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_4, з якою померлий перебував у зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2009 року (а.с. 6, 70, 71, 74, 75).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу від 26 вересня 2014 року, заповіт від імені померлого ОСОБА_7 не складався (а.с. 69).

Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 29 вересня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 у звязку з існуючим спором між спадкоємцями (а.с. 63, 64).

Звертаючись до суду з даним позовом до ОСОБА_6, позивач ОСОБА_4 просила встановити факт проживання її з померлим ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2002 року по 02 квітня 2013 року та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину автомобіля марки «Опель Зафира», реєстраційний номер НОМЕР_1.

У зустрічному позові відповідач ОСОБА_6 розподілити між спадкоємцями спадкове майно та визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та на 1/2 частину автомобіля марки "Опель Зафіра", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для для задоволення позову ОСОБА_8 про встановлення факту спільного проживання її та померлого ОСОБА_7 в період з листопада 2002 року по 02 квітня 2013 року та задовольнив зустрічний позов ОСОБА_6, визнавши за кожною із сторін право власності на 1/2 частину спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_7

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту проживання сторін однією сімєю під час придбання спірного автомобіля у 2007 році.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявнім у ній доказам.

Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ст.. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 роз`яснено, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Доказів того, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їх спільної праці, позивачем не надавалось, про існування таких обставин у позовній заяві не зазначалось, судом першої інстанції такі обставини не досліджувались, тому, з огляду на положення ч. 1 ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів не вдається до обговорення питання щодо особистої трудової або грошової участі позивача у придбанні спірного майна.

Зважаючи на такі обставини, підстави для визнання спірного автомобіля спільним сумісним майном позивача з ОСОБА_7 та визнання за позивачем права власності на 1/2 його частину відсутні.

Що стосується самих позовних вимог щодо встановлення факту проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, то вони не можуть бути задоволені, оскільки згідно положень п. 5 ч. 1 ст.. 256 ЦПК України в судовому порядку може бути встановлений факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу за умови, що від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, а у даній справі сам по собі зазначений факт не тягне за собою правових наслідків для позивача ОСОБА_4 через недоведеність нею позовних вимог стосовно визнання автомобіля спільним сумісним майном.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, доводи позивача ОСОБА_4 щодо неправильного обєднання в одне провадження її позову із зустрічним позовом ОСОБА_6 не можуть бути взятими до уваги, оскільки право відповідача на предявлення зустрічного позову передбачено ст.. 123 ЦПК України, відповідно до положень якої зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

На думку колегії суддів, об'єднання позовів в одне провадження здійснено судом у відповідності до зазначених вимог процесуального закону, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Також не можуть бути взятими до уваги доводи апеляційної скарги щодо необхідності зупинення провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи №210/4217/15 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобовязаний зупинити провадження у цій справі.

За змістом статті 3031 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на пятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо наявності підстав для встановлення факту, що має юридичне значення для вирішення питання щодо спадкових прав сторін та розподілу спадщини.

Позивач ОСОБА_4, а також її представник ОСОБА_2, який в суді апеляційної інстанції заявив клопотання про зупинення провадження у справі, не вказали, в чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи (№210/4217/15) з огляду на те, що, незалежно від установлення судом у цій (іншій) справі факту правомірності чи неправомірності відмови ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_7, у даній цивільній справі, предметом позову в якій є встановлення факту проживання однією сімєю з померлим спадкоємцем і розподіл спадщини, суд повинен вирішити питання про наявність або відсутність підстав для визнання за позивачем ОСОБА_4 права власності на частку у спільному майні з померлим ОСОБА_7 (а саме автомобіль), що впливає на вирішення питання щодо розподілу спадкового майна між спадкоємцями.

На думку колегії суддів, зупинення провадження у справі суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, та призведе до порушення пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України.

Посилання апеляційної скарги на те, що при вирішенні спору не враховано показання свідків та докази, які підтверджують факт її спільного проживання з померлим чоловіком однією сімєю до укладення із ним шлюбу, також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки, як зазначено вище, сам факт факт спільного проживання позивача з ОСОБА_7 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу на час придбання спірного автомобіля не має правового значення для вирішення даної справи за умови відсутності доказів на підтвердження вимог щодо визнання цього майна спільним сумісним майном подружжя.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_4 посилалась лише на факт перебування із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах на момент придбання спірного автомобіля і просила встановити цей факт, вважаючи його достатнім для визнання за нею права власності на його 1/2 частку.

Між тим, такі твердження позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом, оскільки, як убачається із нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_7, датованої 26 березня 2007 року, під час придбання спірного автомобіля у кредит він письмово заявив нотаріусу, що не перебуває ні з ким у шлюбі, ні з ким не проживає однією сімєю та все майно, що йому належить станом на вказану дату, належить тільки одному йому на праві особистої приватної власності, прав щодо нього у будь-яких інших осіб не має, у тому числі подружжя або дітей (а.с. 182).

Той факт, що позивач ОСОБА_4 була присутня під час написання ОСОБА_7 такої заяви нотаріусу, про що вона сама зазначила в своїй апеляційній скарзі, та не оскаржила правочин щодо купівлі-продажу спірного автомобіля в частині покупця за життя ОСОБА_7, на думку колегії суддів, свідчить про визнання нею факту, що спірний автомобіль є особистою власністю спадкодавця.

Безпідставними також є висловлені суду апеляційної інстанції доводи представника позива ОСОБА_2 про порушення судом правил виключної підсудності при прийнятті зустрічного позову, предметом якого є нерухоме майно квартира АДРЕСА_3, оскільки, як зазначено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», оскільки зустрічний позов незалежно від його підсудності пред'являється до суду за місцем розгляду первісного позову, то на нього не поширюються правила статті 114 ЦПК.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції у повному обсязі встановив усі обставини справи, надав їм вірну юридичну оцінку, правильно застосував норми чинного законодавства та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

За таких обставин колегія суду вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду міста ОСОБА_5 від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І. Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_11