АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/8131/15 Головуючий 1 інстанції - Огієнко Д.В.
Справа № 620/598/15-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - земельні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю., Котелевець А.В.

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» на повторне заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» про витребування земельної ділянки із незаконного користування,-

В С Т А Н О В И Л А:

04.08.2015р. ОСОБА_1звернувся до суду з вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що з 2007р. на підставі договору оренди землі без номеру від 01.04.2008р., який зареєстровано 30.09.2008р. ТОВ «ПРОФАГРО» обробляється земельна ділянка розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, яка належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Договір укладено строком на 5 років, термін дії якого закінчився у 2013р., враховуючи дату реєстрації. Позивач у 2015 р. вирішив самостійно обробляти свою земельну ділянку, проте перед початком весняно-польових робіт дізнався про те, що існує додаткова угода від 15.10.2011р. до договору оренди землі, в якій міститься відмітка про її нібито державну реєстрацію у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.03.2012р. за № 01631, екземпляр якої позивачу не надавався та не підписувався ним.

Тому, позивач звернувся до суду з вимогами витребувати із незаконного користування ТОВ «ПРОФАГРО» належну позивачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір при зверненні до суду з позовом.

20.08.2015р. по справі було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. За заявою представника відповідача ОСОБА_2 від 21.09.2015р. ухвалою суду від 06.10.2015р. вказане заочне рішення від 20.08.2015р. скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

При повторному розгляді справи сторони в судове засідання без поважних причин не з»явилися, причини неявки суду не повідомили.

Повторним заочним рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено витребувати із чужого незаконного користування у ТОВ «ПРОФАГРО» земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, які повернути позивачу ОСОБА_1 . Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ТОВ «ПРОФАГРО» сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Профагро» просить скасувати повторне заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову та витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування обставин по даній справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, у даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що відповідач ТОВ «Профагро» використовує земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності позивачу, без достатніх правових підстав, оскільки термін дії договору оренди землі закінчився, а додаткова угода про продовження терміну дії договору оренди є не чинною, так як не внесена в Державний реєстр.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може з наступних підстав.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом ст. ст. 18, 20 Закону договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2008 року між ТОВ «Профагро» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,37 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області строком на 5 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначена у розмірі 36 622 грн. Договір зареєстрований 30.09.2008 року у Державному реєстрі земель за № 21 (а.с.35-37).

15 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Профагро» укладена додаткова угода до вказаного договору оренди землі, згідно якої строк дії договору оренди продовжено ще на п'ять років з моменту набрання чинності Додаткової угоди.

Додаткова угода зареєстрована у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 березня 2012 року за № 01628 (а.с.37).

Дійшовши висновку, що Державна реєстрація додаткової угоди не здійснена в порушення вимог чинного законодавства, районний суд не звернув уваги, що згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, а набрання чинності договором, укладення якого вже відбулося, відбувається в момент його державної реєстрації, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Реєстрація договорів оренди землі та Додаткових угод до них передбачена Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021, яким визначено, що державна реєстрація права власності на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину, земельного сервітуту, емфітевзису, суперфіцію в Поземельній книзі, державна реєстрація права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюються до 1 квітня 2012 року. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням (в редакції, чинній на час укладення Додаткової угоди із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року N 1404, від 20 липня 2011 року N 791, від 28 грудня 2011 року N 1388).

Таким чином, районний суд, не врахувавши викладеного, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог та витребування у відповідача земельної ділянки площею 3,37 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, належної ОСОБА_1

Натомість, пунктом 8-1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Тобто вказане свідчить про те, що вищезазначеним законом не передбачено обов'язок орендаря реєструвати речові права Договору оренди земельної ділянки, який зареєстрований в установленому порядку, який діяв на момент укладення Договору оренди землі.

Оскільки спірна Додаткова Угода позивачем не оспорювалась і судом не визнавалась недійсною, у суду не було правових підстав для витребування земельної ділянки.

Крім того, при розгляді вказаної справи суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. В позовній заяві ОСОБА_1 просить про витребування земельної ділянки із незаконного користування у ТОВ «ПРОФАГРО», яка використовується останнім відповідно до договору оренди землі та додаткової угоди , про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 14.03.2012р. за № 01631. Вказані позовні вимоги не змінювалися та не уточнювалися.

Між тим матеріали справи містять копію Державного акту на право приватної власності на землю, з якого вбачається, що ОСОБА_1 належать земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 та земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1.

З додатків до апеляційних скарг вбачається, що ОСОБА_1 укладено з ТОВ «ПРОФАГРО» договір оренди землі від 01 квітня 2008 року щодо земельної ділянки площею 3,37 кв. м., про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.09.2008 року за № 21. До вказаного договору укладена додаткова угода від 15 жовтня 2011 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 березня 2012 року за №01628.

Також ОСОБА_1 укладено з ТОВ «ПРОФАГРО» договір оренди землі від 01 квітня 2008 року щодо земельної ділянки площею 0,82 кв. м., про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.09.2008 року за № 22. До вказаного договору укладена додаткова угода від 15 жовтня 2011 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 березня 2012 року за №01631. Саме відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 просить про витребування земельної ділянки із незаконного користування у ТОВ «ПРОФАГРО».

Повторним заочним рішенням районного суду від 22 жовтня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 про витребування із чужого незаконного користування у ТОВ «ПРОФАГРО» земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 та земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

В рішенні не зазначено за якими договорами оренди та додатковими угодами.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, а тому скасовує дане рішення суду з ухваленням нового, яким в задоволенні позову необхідно відмовити з вище наведених підстав.

Керуючись ст. ст..303, 307,309,314,319 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» задовольнити.

Повторне заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки що розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області із незаконного користування відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: