Справа № 415/923/14-ц
Провадження № 2/415/24/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.15 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Нескородової Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування, третя особа - ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування, третя особа - ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26 листопада 2012 р. за участю транспортного засобу Маzdа 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, мала місце дорожньо-транспортна пригода. За наслідками ДТП автомобіль позивача був пошкоджений транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 21124, державний номер НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_3 Цивільно-правова відповідальність по транспортному засобу третьої особи, була застрахована в установі ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Винною стороною у скоєнні ДТП, відповідно до постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 14.12.2012 р. по справі № 3/1214/2407/2012, є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка міста Лисичанська Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Про ДТП за участю застрахованого транспортного засобу, на виконання умов договору, позивачем 26 листопада 2012 року було повідомлено страхову компанію про настання страхового випадку. Уповноваженими представниками відповідача було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу та було складено відповідний Акт.

Після складання позивачем та надання уповноваженим представникам відповідача усіх відповідних документів позивач так і не отримав страхового відшкодування. На звернення позивача до установи відповідача, ним ні якої відповіді отримано не було. Станом на день подачі позову позивач не отримав від відповідача будь-яких документів або відомостей щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у прийнятті рішення про виплату страхового відшкодування.

Внаслідок неможливості позивачем самостійно поновити свої порушені права, він змушений був звернутися за юридичною допомогою до фахівців в галузі права, а саме до ПП Приватна юридична фірма «ЛОРНЕТ». Після отримання відповідних консультацій позивач в черговий раз у належний спосіб звернувся до уповноважених осіб відповідача щодо сплати йому відповідних грошових коштів (страхового відшкодування), а саме: позивачем на адресу відповідача була надіслана заява з проханням надати інформацію, на якій стадії знаходиться розгляд справи щодо виплати страхового відшкодування позивачу, як потерпілій стороні в ДТП за участю застрахованого автомобіля, надати відповідні копії документів, на підставі яких була здійснена виплата страхового відшкодування: копію страхового акту, копію оцінки пошкодженого транспортного засобу позивача, розрахунок розміру грошових коштів належних до сплати. Відповіді на цей запит так і не було надано.

Оскільки тривалий час відповідачем не сплачувалось позивачу страхове відшкодування, то останнім транспортний засіб було відремонтовано за власний кошт, витративши на ремонт близько 25 000, 00 грн., які позивачем були сплачені відповідним фахівцям за відновлення транспортного засобу.

Для визначення в належний спосіб вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Маzdа 6 позивач, дізнавшись, що установою відповідача було здійснено оцінку відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, через уповноваженого представника - фахівця у галузі права, звернувся до експерта, який здійснював оцінку відновлювального ремонту (ОСОБА_5.) із відповідною заявою про надання інформації. На зазначений запит позивач від експерта в особі ФЛП СОД ОСОБА_6 отримав відмову в наданні йому відомостей щодо вартості відновлювального ремонту та в листі було зазначено, що згідно з Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» власником та розпорядником оцінки є замовник, тобто відповідач, та без його письмової згоди оцінювач не має права коментувати розрахунок та давати пояснення. Тому уповноваженим представником позивача було направлено відповідне звернення.

Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому страхове відшкодування, що дорівнює розміру матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, крім того, відповідно до укладеного між позивачем та ПП «Приватна юридична фірма «Лорнет» договору щодо надання позивачу правової допомоги з питань невиплати йому страхового відшкодування відповідачем, позивачем було сплачено за договором 1 500, 00 грн., а тому він бажає компенсувати витрати в сумі 1 500, 00 грн., що були пов'язані з оплатою правової допомоги фахівців в галузі права, та стягнути їх з відповідача.

Також позивач зазначає, що внаслідок порушення відповідачем діючого законодавства та несвоєчасного отримання страхового відшкодування він отримав моральну шкоду, яка виразилась в постійному душевному хвилюванні, приниженні гідності, постійному пошуку грошових коштів на відновлення транспортного засобу та таке інше. Моральна шкода позивачем оцінена в сумі 5 000, 00 грн.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» 21 500, 00 грн. - суму страхового відшкодування; 5 000, 00 грн. - відшкодування за завдану моральну шкоду; 1 500, 00 грн. - відшкодування витрат на правову допомогу.

Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що згідно з наданими позивачем документами, 26.11.2012 р. ОСОБА_3, під час керування своїм автомобілем ВАЗ, скоїла ДТП передньою правою частиною свого автомобіля із задньою правою частиною автомобіля Маzdа, що належить позивачу. При цьому інші частини автомобіля залишилися неушкодженими. Позивач же просить стягнути кошти за пошкоджену задню праву частину та задню ліву частину свого автомобіля.

Крім того, що задня ліва частина автомобіля під час ДТП пошкоджена не була, на фотокартках задньої лівої частини автомобіля Маzdа чітко видно, що ліва частина «прочісана», маються горизонтальні подряпини, порушення геометрії задньої частини вказують на те, що позивач їхав на задній передачі та скоїв зіткнення з перешкодою, причому під час зіткнення знаходився перпендикулярно до перешкоди, оскільки задня частина деформувалася однаково. Сліди ж від зіткнення автомобіля ВАЗ на автомобілі Маzdа наявні лише в кутку задньої правої частини бампера Маzdа. На самому автомобіля ВАЗ наявні лише невеличкі подряпини. Якби дійсно ВАЗ завдав таких пошкоджень Маzdа, то на ВАЗі були б також характерні пошкодження - розбитий бампер, крило, фара, капот та внутрішні частини автомобіля ВАЗ.

В процесі врегулювання страхової справи до ДП «Розвиток» МВС України були направлені матеріали справи на дослідження. Згідно з висновком № 22-13 від 29.04.2013 року пошкодження автомобіля ВАЗ, …, не могли виникнути при взаємному контакті з автомобілем Маzdа, …, тобто за умов розвитку обставин ДТП, які наведені у заяві про страхову подію. З технічної точки зору пошкодження автомобіля Маzdа, …, не могли утворитися, коли автомобіль знаходився у нерухомому стані (без руху), тобто за умов розвитку обставин ДТП, які наведені в поясненнях власника транспортного засобу у заяві про страхову подію.

Таким чином, представник відповідача зазначає, що позивач подав неправдиві відомості про пошкодження свого автомобіля та незаконно, шахрайським шляхом, хоче заволодіти коштами страхової компанії та перекласти на інших збиток, який вчинив сам, що відповідно є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Навіть якщо припустити, що випадок був і ВАЗ контактував із Маzdа, то виплата страхового відшкодування мала бути в сумі 6 364, 76 грн. (з висновку № 514/27-12), яка зменшується на суму франшизи - 500 грн., відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», отже остаточна сума складатиме 5 864, 76 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засіданні не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, раніше суду подав письмові пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково пояснив, що 18.12.2012 р. Лисичанським міським судом Луганської області розглянуто матеріали, надані взводом ВДАІ Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 122-4 КУпАП, було встановлено, що «26 листопада 2012 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_2, який їй належить, на кв. 50 р. Перемоги в м. Лисичанську скоїла ДТП та залишила місце пригоди, чим порушила п. 2.10(а) ПДР України. ОСОБА_7 була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав письмову заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, заперечує проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з відомостями про ДТП № 9114291, сформованими АІПС ДТП станом на 19.02.2013 року, транспортний засіб Маzdа 6, номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_1 (а.с. 53).

Згідно з довідкою № 196 від 27.11.2012 року, виданою ОСОБА_1 інспектором ДПС ВДАІ Лисичанського МВ ГУМВС, транспортний засіб Маzdа 6, номерний знак НОМЕР_1, кузов (рама, шасі) НОМЕР_4, отримав механічні пошкодження: деформований задній бампер, задні ліве та праве крила, зірваний з кріплення задній правий ліхтар (а.с. 5).

Згідно з висновком по факту повідомлення про ДТП від 27.11.2012 року, складеним інспектором ДПС ВДАІ Лисичанського МВ ГУМВС ОСОБА_8, при перевірці повідомлення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яке надійшло 27.11.2012 року о 00:40 встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, керуючи автомобілем НОМЕР_3, на автостоянці, розташованій біля буд. 1 кварталу 50 років Перемоги м. Лисичанська, почавши розворот, скоїла зіткнення з припаркованим автомобілем Маzdа 6, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, та з місця ДТП уїхала. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження (а.с. 25).

Згідно з постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2012 року по справі № 3/1214/2407/2012, 26 листопада 2012 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи власним транспортним засобом марки ВАЗ 21124, н/з НОМЕР_2, по кварталу 50 років Перемоги м. Лисичанська, почавши рух, скоїла зіткнення з припаркованим на стоянці автомобілем, чим порушила п. 1.5, 10.1 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу у сумі 340 грн. (а.с. 56-57).

Згідно з постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 18 грудня 2012 року по справі № 3/1214/2406/2012, 26 листопада 2012 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом автомобілем НОМЕР_3, який їй належить, на кварталі 50 років Перемоги в м. Лисичанську, скоїла ДТП та залишила місце пригоди, чим порушила п. 2.10 (а) ПДР України. ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу у сумі 255 грн. (а.с. 55).

Згідно з договором підряду (ремонту транспортного засобу) від 17.12.2012 року ОСОБА_1 доручає, а ОСОБА_9 зобов'язується відновити (відремонтувати) транспортний засіб Маzdа 6, номерний знак НОМЕР_1, після ДТП, а саме: відновити/відремонтувати/здійснити заміну наступного: задній бампер, заднє ліве та праве крила; задній правий ліхтар із заміною або відновленням пошкоджених частин транспортного засобу. Ціна договору становить 25 000, 00 гривень (а.с. 31).

Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 30.12.2012 року за договором підряду (ремонту транспортного засобу) від 17.12.2012 року ОСОБА_9 передав, а ОСОБА_1 прийняв виконані роботи, що були обумовлені договором від 17.12.2012 року (а.с. 32).

Згідно з розпискою від 30.12.2012 року ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_1 за відновлення автомобіля Маzdа 6, номерний знак НОМЕР_1, 25 000, 00 гривень (а.с. 33).

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_1 є власником та користувачем транспортного засобу Маzdа 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті пошкодження якого йому завдано збитків, а, отже, позивач правомірно звернувся до суду за захистом свого порушеного права з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у сумі 21 500, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/1983225 від 25.06.2012 року, укладеним між ОСОБА_3 та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп», забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_2. Строк дії договору з 26.06.2012 року до 25.06.2013 року (а.с. 58).

Тобто, з вищенаведених матеріалів справи судом вбачається, що 26 листопада 2012 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи власним транспортним засобом марки ВАЗ 21124, н/з НОМЕР_2, який забезпечений договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/1983225 від 25.06.2012 року, на автостоянці, розташованій біля буд. 1 кварталу 50 років Перемоги м. Лисичанська, почавши рух, скоїла зіткнення з припаркованим на стоянці автомобілем свого чоловіка ОСОБА_1 Маzdа 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, завдавши йому механічних ушкоджень.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 513/27-12 від 04.12.2012 року, складеним експертом ОСОБА_5, ринкова вартість автомобіля Маzdа 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент, що передує ДТП 26.11.2012 року складає 156 102, 49 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Маzdа 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням зносу складає 22 332, 35 грн. (а.с. 71-96).

Отже, при настанні даного страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, мав відшкодувати оцінену ним шкоду у сумі 22 332, 35 грн., заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну позивача.

Натомість, відповідач у встановлений законом строк не здійснив страхову виплату та не відшкодував шкоду позивачу, категорично заперечуючи проти задоволення позову та вважаючи, що позивач подав неправдиві відомості про пошкодження свого автомобіля та незаконно, шахрайським шляхом, хоче заволодіти коштами страхової компанії та перекласти на інших збиток, який вчинив сам.

Розглянувши заперечення відповідача на позов та проаналізувавши надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Так, згідно з поясненнями потерпілого ОСОБА_1 від 28.11.2012 року, наданими представнику страхової компанії ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», 26.11.2012 року приблизно о 22 годині 20 хвилин йому подзвонила ОСОБА_3 і сповістила, що, виїжджаючи зі стоянки подвір'я, не впоралась з керуванням і в'їхала йому в задню частину належного йому автомобіля. Вийшовши на вулицю, він побачив пошкоджений автомобіль та повідомив про це ДАІ м. Лисичанська (а.с. 50-52, 112-113).

Згідно з висновком спеціаліста ОСОБА_10 № 22-13 від 29.04.2013 року, наданого Державним підприємством «Розвиток» Міністерства внутрішніх справ України, розташування пошкоджень на автомобілі Маzdа 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, з правої та лівої сторін не пов'язано між собою. Слід відмітити, що як на автомобілі Маzdа 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, так і на автомобілі ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_2, відсутні взаємно контактуючі пари, які в свою чергу вказували би на їх контакт. Пошкодження задньої частини даного автомобіля не має спільних трасологічних ознак з пошкодженням автомобіля ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_2, які б свідчили про взаємний контакт цих автомобілів. Пояснення водія автомобіля ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 та водія автомобіля Маzdа 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 в тій частині, що пошкодження автомобілів утворилися при їх взаємному контакті, є технічно неспроможними, оскільки їх пояснення не узгоджуються з наявними на автомобілях пошкодженнями та проведеним вище дослідженням.

Висновок: 1. Пошкодження автомобіля ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_2, не могли виникнути при взаємному контакті з автомобілем Маzdа 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, тобто за умов розвитку обставин дорожньо-транспортної пригоди, які наведені у заяві про страхову подію.

2. З технічної точки зору, пошкодження автомобіля Маzdа 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, не могли утворитися, коли автомобіль знаходився в нерухомому стані (без руху), тобто за умов розвитку обставин дорожньо-транспортної пригоди, які наведені в поясненнях власника транспортного засобу у заяві про страхову подію (а.с. 62-70).

Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що постанова Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2012 року по справі про адміністративне правопорушення № 3/1214/2407/2012, яка, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, має бути обов'язковою для суду при розгляді даної справи, ухвалена лише на підставі пояснень правопорушника ОСОБА_3, наданих працівникам ДАІ при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та в судовому засіданні, яка свою провину визнала повністю, та пояснень потерпілого ОСОБА_1, наданих працівникам ДАІ при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто, окрім показань позивача та третьої особи, показань жодного свідка даної ДТП та будь-якого іншого доказу вчинення ДТП саме ОСОБА_3 ані матеріали справи про адміністративне правопорушення, ані дана цивільна справа не містять.

Отже, судом при ухваленні постанови від 14 грудня 2012 року в основу покладені тільки показання правопорушника та потерпілого, які є дружиною та чоловіком і є заінтересованими особами в тому, щоб подати неправдиві відомості про пошкодження свого автомобіля та незаконно отримати страхове відшкодування за збитки, отримані позивачем за інших обставин, заощадивши при ремонті пошкодженого автомобіля власний сімейний бюджет. При ухваленні постанови по справі про адміністративне правопорушення суд не мав у своєму розпорядженні висновку спеціаліста наданого Державним підприємством «Розвиток» Міністерства внутрішніх справ України щодо дослідження обставин пошкодження транспортного засобу, оскільки цей висновок виготовлений тільки 29.04.2013 року, тобто через 4 місяці після ухвалення постанови, та об'єктивно суд не міг прийняти іншу постанову за наявності тих доказів, які знаходились в матеріалах справи на момент її розгляду.

Крім цього, позивач у своєму позові зазначив, що відповідачем тривалий час не сплачувалось позивачу страхове відшкодування, а тому ним за власний кошт було відремонтовано автомобіль, на що витрачено 25 000, 00 грн. Однак, вказана обставина викликає у суду подив та нерозуміння, оскільки ДТП зафіксована 26.11.2012 року, постанова справі про адміністративне правопорушення № 3/1214/2407/2012 винесена 14 грудня 2012 року (п'ятниця), а вже 17 грудня 2012 року (понеділок) позивачем укладений договір підряду (ремонту транспортного засобу). З викладеного вище суд доходить висновку, що позивач взагалі і не чекав від відповідача страхового відшкодування, а тому посилання позивача на те, що йому тривалий час не сплачувалось страхове відшкодування, а тому ним за власний кошт було відремонтовано автомобіль, на думку суду, не відповідають дійсності.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 24.03.2015 року по даній справі за клопотанням представника позивача призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса, а витрати на проведення експертизи покладені на позивача ОСОБА_1 Однак, будучі обізнаним про вартість проведення експертизи та необхідність оплати послуг Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, позивачем не здійснено оплату послуг експертів з метою спростування висновку спеціаліста наданого відповідачем. У зв'язку із не надходженням до інституту оплати за проведення експертизи, експертиза знята з виконання.

Таким чином, суд, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, однак позивач відмовився від виготовлення та надання суду такого доказу як автотоварознавча експертиза, вважаючи, що постанова Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2012 року по справі про адміністративне правопорушення № 3/1214/2407/2012 є єдиним та беззаперечним доказом тих обставин, на які він посилається у своєму позові та не може бути спростований будь-яким іншим належним та допустимим доказом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, оцінюючи докази у їх сукупності, відповідно до ст. 212 ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що надані позивачем докази, які ґрунтуються тільки на поясненнях зацікавлених осіб, а саме: позивача та третьої особи, спростовуються висновком спеціаліста ОСОБА_10 № 22-13 від 29.04.2013 року, наданим Державним підприємством «Розвиток» Міністерства внутрішніх справ України, якому суд, за викладених вище підстав, вважає за необхідне надати перевагу як належному, допустимому та достовірному доказу, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у сумі 21 500, 00 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що вона також не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки в судовому засіданні судом не встановлено порушення права позивача, а самим позивачем не доведена протиправність дій відповідача, якими йому заподіяна матеріальна та моральна шкода, не доведена наявність причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та завданою позивачу матеріальною та моральною шкодою, суд вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, у зв'язку з чим вважає за необхідне у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає, що вона також не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать:

2) витрати на правову допомогу;

3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;

4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;

6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Отже, до складу витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне у задоволенні позовної вимоги про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу відмовити, оскільки у задоволенні позовної заяви позивачу відмовлено у повному обсязі, тобто рішення ухвалено не на його користь.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 979, 988, 991, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 20, 26 Закону України «Про страхування», ст.ст. 6, 22, 29, 34, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування, третя особа - ОСОБА_3, відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА