Справа № 209/387/15-ц
Провадження № 2/209/683/15
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбара Г.А.,

при секретарі Вітязь Х.О.,

за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: зобовязати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у спілкуванні з ним; визначити йому спосіб спілкування та участі у вихованні сина ОСОБА_4, встановивши йому наступні дні та часи спілкування з малолітнім сином:

- у вихідні дні другої та четвертої неділі кожного календарного місяця, починаючи з 17.00 години пятниці до 17.00 години неділі за його місцем реєстрації та проживання;

- у святкові дні: Новий Рік (1 січня), Різдво (7 січня), Першотравневі свята (01 травня) за його місцем реєстрації та проживання з можливістю відвідування разом з дитиною культурних закладів відпочинку;

- у період осінніх, зимових та весняних канікул протягом 5 днів під час кожних канікул, у період, визначений за домовленістю між ним та матір'ю дитини, за його місцем реєстрації та проживання з можливістю відвідування разом з дитиною культурних закладів відпочинку;

- у літній період протягом липня місяця, з можливістю постійного проживання дитини за його місцем мешкання та з можливістю виїзду разом з дитиною для відпочинку за межі місця його мешкання, з обовязковим попередженням матері дитини про місце перебування сина;

- під час сімейних свят протягом всього дня, якщо сімейне свято припадає на вихідний день, і з 17.00 до 08.00 годин ранку наступного дня, якщо сімейне свято припадає на будній день, в такі календарні дати: день народження дитини 17 липня, день народження батька дитини 25 березня, день народження бабусі дитини 07 травня, день народження дідуся дитини 08 серпня.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він з 16 лютого 2008 року перебував у шлюбі з відповідачкою, з якою вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейно-шлюбні відносини між ними не склалися і з жовтня 2009 року вони з відповідачкою припинили спільне проживання, після чого остання, разом з їхнім сином, переїхала на інше постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2"Г"-40. Після фактичного припинення шлюбних відносин з дружиною, він продовжував спілкуватися з їхнім сином ОСОБА_6, постійно приймав участь у його вихованні та розвитку, матеріально утримував дитину. між ним та сином встановився тісний зв'язок, син плакав, коли він залишав його після їхнього спілкування і знову чекав на зустрічі з ним. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 червня 2011 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу його відношення до дитини не змінилося, він продовжував спілкуватися з сином, приймав участь у його вихованні, надавав матеріальну допомогу на його утримання. На той час відповідачка не чинила йому перешкод у спілкуванні з сином, але з березня 2013 року остання, з невідомих йому причин, несподівано відмовила надати йому дитину для чергової зустрічі та спілкування. Лише у липні 2013 року відповідачка привезла сина на декілька днів до його батьків, а після цього знову стала відмовляти йому під різними приводами у зустрічах з сином. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачкою, він справно сплачує аліменти на утримання сина, але для нього недостатньо лише перераховувати кошти на утримання дитини, він бажає наглядати, як син підростає та розвивається. 22 листопада 2014 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, яка не заперечує проти його спілкування з сином, розуміючи, як це важливо для нього та дитини. він намагався вирішити питання спілкування з дитиною у позасудовому порядку, проте відповідачка відмовляється повідомляти йому своє тимчасове фактичне місце проживання та інші засоби зв'язку. Він веде активний та здоровий спосіб життя, не вживає алкогольні й наркотичні засоби, працює в ПрАТ "Оріль-Лідер", щомісячно отримує заробітну плату, має постійне зареєстроване місце проживання, позитивно характеризується, постійно добровільно надає кошти на утримання сина на користь відповідачки, не порушує моральні засади суспільства, з повагою відноситься до материнських почуттів відповідача до їхнього сина, але вважає, що теперішня поведінка останньої, насамперед, шкодить інтересам сина, який також проявляє прихильність до нього, а отже вона позбавляє двох близьких та рідних людей можливості навіть зустрічатися та спілкуватися один з одним, що травмує і дитину, і його.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав свій позов та надав пояснення аналогічні його обґрунтуванн, а також пояснив, що він проживає у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, разом зі своїми батьками, дружиною, дочкою, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сином дружини він попереднього шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_4. Орган опіки та піклування не обстежував його умови проживання. Після звернення до суду з позовом, він спілкувався з сином у присутності відповідачки влітку цього року, коли їздив до нього у с. Магдалинівку. Синові 7 років, він навчається у другому класі сільської школи. Дружина не заперечує проти його спілкування з сином від першого шлюбу. Він здоровий і у його сім'ї всітакож здорові. Його заробітна плата становить приблизно 3500 грн. на місяць. У нього є автомобіль і він може забирати й відвозити сина. Син бажає, щоб він забирай його до м. Дніпродзержинська. Під час зимових канікул він бажає забирати сина на термін 5 днів, з 15.00 години 05 січня по 15.00 годину 10 січня.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково, надала заперечення на позов та пояснила, що вона згодна, щоб позивач спілкувався з сином, але він ще маленький, йому лише 7 років, він часто застуджується, йому потрібно ходити до школи, тому вона бажала б, щоб позивач спілкувався з ним два рази на тиждень, у будні дні, але без виїзду до м. Дніпродзержинська. Також вона згодна, щоб позивач забирав сина з 10.00 години суботи до 11.00 години неділі, по 3 днів на весняні та осінні канікули та на 1 тиждень кожного місяця під час літніх канікул. Вона заперчує проти того, щоб відповідач забирав сина на вказані в позові Дні народження.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав частково, підтримав позицію відповідача.

Представник третьої особи в.о. начальника служби у справах дітей ОСОБА_8 направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також висновок органу опіки та піклування Магдалинівської райдержадміністрації за вих. № 190 від 29 липня 2015 року, згідно якого орган опіки та піклування вважає: "важаючи на те, що батьки розлучені, проживають на різних житлових площах та не підтримують між собою стосунків, дитина проживає разом з матір'ю та потребує постійного догляду; не порушуючи права кожного з батьків, відвідування та спілкування батька з дитиною проводити на вихідних днях тижня, за домовленістю з матір'ю, ОСОБА_2, попередньо погодивши час та місце зустрічі".

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 16 лютого 2008 року до 17 червня 2011 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 червня 2011 року справа № 209/1043/11, копією свідоцтва про народження, актовий запис № 617 від 22 01 серпня 2008 року, а також визнано сторонами по справі.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає в квартирі за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, пр-т Перемоги, 22-35, разом з батьком ОСОБА_9 та матір'ю ОСОБА_10 Окрім них у квартирі зареєстровані брат позивача ОСОБА_1 та дружина брата ОСОБА_11, які не мешкають у зазначеній квартирі. Ці обставини підтверджуються довідкою ТОВ "Інфо-Ком" № 000647388 від 25 листопада 2014 року.

Доказів проживання разом з ОСОБА_1 його дружини ОСОБА_12, їхньої дочки, а також сина його дружини від попереднього шлюбу, позивачем до суду не надано.

ОСОБА_1 з 13 лютого 2014 року працює обробником птахів у ПрАТ "Оріль-Лідер", у період з травня 2014 року до жовтня 2014 року отримав заробітну плату в розмірі 23603,84 грн., що підтверджується довідкою № 078 від 02 грудня 2014 року, довідкою про доходи за вих. № 186 від 04 грудня 2014 року.

Як пояснили столрони в судовому засіданні, позивач сплачує аліменти на утримання їх сина, що також підтверджується наданими позивачем копіями чекув. Доказів про наявність заборгованості позивача по сплаті аліментів на утримання дитини суду не надано.

Відповідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно п. п. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що позивач має постійне місце проживання, джерело доходу, а також має можливість забезпечити дитині ОСОБА_5 належні умови для його відпочинку, навчання та ігор під час їхніх побачень. Також суд вважає, що позивач сумлінно ставиться до своїх батьківських обовязків, що було визнано відповідачем, він займається вихованням сина, любить його, бажає приділяти увагу його відпочинку, навчанню та фізичному розвитку.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 має право брати участь у вихованні сина і має право на особисте спілкування з ним, а відповідачка ОСОБА_2 не повинна перешкоджати йому в цьому.

При визначенні часу спілкування позивача з дитиною, суд враховує висновок органу опіки та піклування, вік дитини, те, що позивач і відповідачка з дитиною мешкають в різних населених пунктах, що знаходяться на значній відстані.

Враховуючи інтереси дитини суд вважає доцільним встановити час спілкування позивача з малолітнім сином наступним чином: кожні другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 10.00 години суботи до 11.00 години неділлі без присутності матері дитини, з можливістю виїзду за місцем проживання батька дитини; по три дні в період весняних та осінніх канікул дитни, за домовленістю з матір'ю дитини; п'ять днів в період зимових канікул дитини, починаючи з 15.00 години 5 січня відповідного року до 15.00 години 10 січня того ж року; 14 днів в період літніх канікул дитини, починаючи 10.00 години 2 липня відповідного року до 10.00 години 15 липня тог ж року, або за домовленістю з матір'ю в інший період часу літніх канікул дитини.

Керуючись ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у спілкуванні з ним.

Встановити ОСОБА_1 спосіб спілкування та участі у вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступні дні та часи спілкування батька з малолітнім сином:

-кожні другі та четверті вихідні дні кожного місяця з 10.00 години суботи до 11.00 години неділлі без присутності матері дитини, з можливістю виїзду за місцем проживання батька дитини;

- по три дні в період весняних та осінніх канікул дитни, за домовленістю з матір'ю дитини;

- п'ять днів в період зимових канікул дитини, починаючи з 15.00 години 5 січня відповідного року до 15.00 години 10 січня того ж року;

- 14 днів в період літніх канікул дитини, починаючи 10.00 години 2 липня відповідного року до 10.00 години 15 липня тог ж року, або за домовленістю з матір'ю в інший період часу літніх канікул дитини.

Відмовити в іншій частині позову ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121,80 грн. сплаченого судового збору у справі.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Байбара Г.А.