Справа №498/389/15-ц
Провадження по справі №2/498/176/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року

Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Ткачук О.Л.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України в с.м.т. ОСОБА_2 області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2015 року, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що вони з відповідачкою з 01 червня 2002 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 15. Від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів подружжям та різні погляди на життя. Шлюбні відносини фактично припинились у 2004 році.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згоден. Крім того, вказує, що спору щодо поділу майна не має та не заперечує, щоб після розірвання шлюбу син ОСОБА_6 залишився проживати з матірю.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає у повному обсязі, на розірвання шлюбу з ОСОБА_3 згодна. Просить розглянути справу за її відсутності та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Кошужун». Спору щодо визначення місця проживання дитини та поділу майна не має.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 01 червня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 15.

Від спільного життя мають неповнолітню дитину: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з 2004 року, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно.

Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірванні шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу.

Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу відповідачка бажає надалі іменуватися прізвищем «Кошужун», що підтверджується її письмовою заявою.

На підставі ч.2 ст.160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та дитини.

Враховуючи, що між стронами досягнута домовленість, суд вважає можливим залишити проживати неповнолітнього ОСОБА_5 з матір'ю.

Частина 3 ст.115 Сімейного Кодексу України регламентує документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь позивача ОСОБА_3

На підставі ч.1 ст.24, ст. 105 ч.3, 110, 112, 113, 115, ч.2 ст.160 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 197 ч. 2, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Романюк), зареєстрований 01 червня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 15 - розірвати.

Неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити проживати з матір'ю.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 надалі іменувати прізвищем «Кошужун».

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь ОСОБА_3.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати відділу ДРАЦС реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського МУЮ в Одеській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Л.Ткачук