_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9919/15-ц
Провадження № 2/520/4352/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким вселити його, ОСОБА_1, у квартиру АДРЕСА_1, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що він позбавлений можливості реалізувати своє право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та потрапити у належну йому квартиру, яка фактично знаходиться у користуванні відповідача по справі ОСОБА_2.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позов підтримав в повному обсязі, вказував на те, що незаконні дії відповідача порушують конституційне право позивача на житло та право власності.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити, вказуючи на те, що позивач не зареєстрував за собою право власності на належну йому частину квартири.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2006 року визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_5, визнано за останньою право власності на ? частку вказаної квартири.

Проте ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2008 року по справі № 2-4048/2006 рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2006 року - скасовано у зв'язку з ново виявленими обставинами.

Згодом, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2008 року по справі № 2-2414/2008 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності - залишено без розгляду.

Крім того, в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/5014/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, комунального підприємства "БТІ" Одеської міської ради, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, припинення права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, визначення порядку користування та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.07.2014 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 січня 2008року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліш Н.І., за реєстровим номером 169, а саме: в частині продажу ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батьків - ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м., внаслідок приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного жилого фонду» від 19 червня 1992року №2482-ХІІ. Витребувано у ОСОБА_2 1/2 частку квартири АДРЕСА_1. Визначено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме: - виділено в користування ОСОБА_1: житлову кімнату "2" площею 10,2 кв.м., житлову кімнату "3", площею 12,0 кв.м., лоджію площею 1,4 кв.м., вбудовану шафу "6", площею 0,6 кв.м.; - 4 - кухня площею 7,4 кв.м., 9 - санвузол площею 2,5 кв.м., 5 - коридор площею 12,2 кв.м., 8 - вбиральня площею 1,2 кв.м., виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у загальне користування. Зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а саме: житловою кімнатою "2" площею 10,2 кв.м., житловою кімнатою "3", площею 12,0 кв.м., лоджією площею 1,4 кв.м., вбудованою шафою "6", площею 0,6 кв.м., а також 4 - кухнею площею 7,4 кв.м., 9 - санвузлом площею 2,5 кв.м., 5 - коридором площею 12,2 кв.м., 8 - вбиральнею площею 1,2 кв.м., які виділені у загальне користування. Встановлено наступний порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, це рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м., згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулись до суду з апеляційними скаргами.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 19.01.2015 року апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.07.2014 року скасовано, в частині: визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 січня 2008року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліш Н.І., за реєстровим номером 169, а саме: в частині продажу ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_1; визнання за ОСОБА_1 право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м., внаслідок приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного жилого фонду» від 19 червня 1992року №2482-ХІІ. В цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.07.2014 року скасовано в частині встановлення порядку виконання рішення суду, відповідно до якого, це рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м., згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,8кв.м., житловою площею 40,3кв.м.

20.03.2015 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист №520/5014/13-ц про примусове виконання рішення суду в частині зобов'язання ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а саме: житловою кімнатою "2" площею 10,2 кв.м., житловою кімнатою "3", площею 12,0 кв.м., лоджією площею 1,4 кв.м., вбудованою шафою "6", площею 0,6 кв.м., а також 4 - кухнею площею 7,4 кв.м., 9 - санвузлом площею 2,5 кв.м., 5 - коридором площею 12,2 кв.м., 8 - вбиральнею площею 1,2 кв.м., які виділені у загальне користування.

Постановою головного державного виконавця першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 26.03.2015 року було відкрито виконавче провадження № 46996632 з виконання вищевказаного виконавчого листа.

Однак, постановою головного державного виконавця першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 30.06.2015 року виконавчий лист № 520/5014/13-ц виданий Київським районним судом м. Одеси 20.03.2015 року повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою повернення виконавчого документа стало неможливість встановити фактичне місце мешкання боржника, а також неможливість виконати зобов'язальні дії за відсутності самого боржника.

Таким чином, можливо зробити висновок про те, що ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири та має право вселитися в неї, а відповідач перешкоджає у цьому.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійсненні власником права власності.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об'єктивно, прийшов до висновку що вимоги позивача про вселення у спрну квартиру є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі, враховуючи, що порядок користування між сторонами вже був визначений.

Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 243, 60 гривень.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 358, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст. 155 Житлового кодексу України, ст. ст. 10, 58, 60, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 гривень.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.