Справа № 426/5361/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

09 грудня 2015 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Реки А.С.,

при секретарі Гапич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганської міської ради, третя особа завідувач Першої Черкаської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

Встановив:

У вересні 2015 року позивач звернулася до суду з дійсним позовом. В обґрунтування вимог зазначила, що 18 жовтня 2014 року померла ОСОБА_2, яка була матірю чоловіка позивача. За життя ОСОБА_2 була власницею квартири № 44, що знаходиться в м. Луганськ, по вул. Оборонній, буд.120, яка належала останній на підставі договору купівлі-продажу квартири (біржовий контракт), зареєстрований 25.05.1999 року Універсальною Товарною Біржею «ГАРАНТ» за реєстраційним номером 0525/04 та зареєстрований в БТІ м. Луганська 01.06.1999 року. За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 03.12.2012 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу, згідно якого заповідала позивачу вищевказану квартиру. Після смерті ОСОБА_2 позивач звернулася у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак її було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований Універсальною Товарною Біржею «ГАРАНТ» та не був посвідчений нотаріально. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач та її представник не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, просили розглядати справу за їх відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті, причини неявки суд не повідомили.

ОСОБА_3 особа в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надала заяву розгляд справи за її відсутності, просила постановити рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи після померлої ОСОБА_2, оцінивши надані докази в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно договору купівлі-продажу квартири (біржовий контракт) від 25.05.1999 року, зареєстрованого Універсальною Товарною Біржею «ГАРАНТ» за реєстраційним номером 0525/04 та зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації м. Луганська 01.06.1999 року, запис у реєстровій книзі № 438, за реєстровим № 55424 стор. 1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітної дочки ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2 купила квартиру № 44, яка знаходиться у будинку № 120 по вул. Оборонній, м. Луганська (а.с. 14).

03 грудня 2012 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області і зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 8750708, згідно якого заповідала ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна 120/44 (а.с. 9).

18 жовтня 2014 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-ЖД № 393064, яке видане відділом державної РАЦС Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області (а.с. 5).

За приписами ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування» № 189-VIII від 12.02.2015 року, внесено зміни до ст.1221 ЦК України, згідно з якими в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Як вбачається зі дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи № 98/2015, заведеної після померлої 18.10.2014 року ОСОБА_2 (а.с. 60-64), зареєстрованої в Спадковому реєстрі за № 57193970, 06 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Першої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2, однак її було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований Універсальною Товарною Біржею «ГАРАНТ» та не був посвідчений нотаріально (а.с. 13).

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом згідно положень ст. 1233 ЦК України є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до статей 1268-1270 ЦК України визначено два види прийняття спадщини: спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину; спадкоємець, який не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини протягом 6 місяців.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом і звернулася у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований Універсальною Товарною Біржею «ГАРАНТ» та не був посвідчений нотаріально

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 25.05.1999 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Зі змісту вищевказаного договору купівлі-продажу, вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований Універсальною Товарною Біржею «ГАРАНТ» та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, належить реєстрації в органах технічної інвентаризації (п.8,10 договору купівлі-продажу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Договір купівлі-продажу квартири (біржовий контракт), зареєстрований 25.05.1999 року Універсальною Товарною Біржею «ГАРАНТ» за реєстраційним номером 0525/04 та зареєстрований в бюро технічної інвентаризації м. Луганська 01.06.1999 року, запис у реєстровій книзі № 438, за реєстровим № 55424 стор. 1.

До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між членами біржі - підприємцем ОСОБА_7, який діяв в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі договору-доручення № 2028 від 17.05.1999 р. (далі «Продавець») та членом біржі - приватним підприємством «Юридическая фирма «ТИС» в особі директора ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_2 на підставі договору-доручення № 2028-а від 17.05.1999 р. (далі «Покупець»).

Отримавши державну реєстрацію в бюро технічної інвентаризації м. Луганська 01.06.1999 року, запис у реєстровій книзі № 438, за реєстровим № 55424 стор. 1, права власності на квартиру, яку ОСОБА_2 придбала за договором купівлі-продажу від 25.05.1999 року, який зареєстрований Універсальною Товарною Біржею «ГАРАНТ», держава цим самим визнала право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, як таке, що виникло на незаборонених законом підставах.

Закон України «Про товарну біржу» в редакції діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купілі-продажу товарів допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у 1999 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору укладеного та зареєстрованого на біржі у разі порушення вимог встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.

Таким чином, в цьому контексті немає підстав вважати вищевказаний договір купівлі-продажу квартири нікчемним, окрім того договір купівлі-продажу, зареєстрований Універсальною Товарною Біржею «ГАРАНТ» 25.05.1999 року, у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

ОСОБА_8 України «Про товарну біржу» звільняв членів біржі за біржовими операціями від подальшого нотаріального посвідчення договору, зареєстрованого на біржі, без будь-якого застереження, то в разі продажу нерухомого майна за біржовим договором і відсутності судового рішення про визнання такого договору недійсним, то при таких обставинах, виходячи з загальних підстав презумпції правомірності правочину та з того, що держава здійсненням державної реєстрації біржового договору, за яким особа придбала нерухоме майно, таким чином визнала, що у набувача право власності виникло на незаборонених законом підставах, суд вважає, що ОСОБА_2 за житті набула право власності спірну квартиру на законних підставах і такого права на час смерті не втратила, тому ця квартира входить до спадкової маси, на яку відкрилась спадщина після смерті останньої.

У відповідності зі ст.ст.321, 328, 392 ЦК України, право власності є непорушеним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або його незаконність не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Згідно ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцем знаходження майна або основної її частини.

Згідно розпорядження Вищого спеціалізованого суду України від 02.09.2014 року №27/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», до територіальної підсудності Сватівського районного суду Луганської області відносяться справи, підсудні Краснодонському міськрайонному суду Луганської області та Ленінському районному суду міста Луганська.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позивач спадщину прийняла і свого права на спадщину не втратила.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру, яка розташована за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 120/44 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст. 15, 16, 321, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1221, 1223, 1233, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Луганської міської ради, третя особа завідувач Першої Черкаської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 44, що знаходиться за адресою: місто Луганськ, вулиця Оборонна, будинок № 120, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 18 жовтня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області шляхом подання через Сватівський районний суд Луганської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення було складено та підписано 14.12.2015 року.

Суддя: А.С. Река