Справа № 658/3401/15-ц
(провадження № 2/658/1308/15)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області

у складі: судді Терещенко О.Є.

при секретарі Оніщенко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Юг» м. Каховка до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

09.09.2015 року представник ОСОБА_3 «Юг» звернувся до суду з вказаним позовом, по-силаючись на те, що під час праці в ОСОБА_3 «Юг» відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допустили порушення, внаслідок яких з підприємства рішенням Господарського суду Херсонської області за позовом ПФУ України в м. Каховка та Каховському районі було стяг-нуто шкоду в сумі 16 585,32 грн та судовий збір 1 872 грн. Вважаючи вищенаведені суми ма-теріальною шкодою, заподіяною підприємству. Представник позивача просив стягнути в по-рядку регресу з ОСОБА_2 та ОСОБА_1, солідарно, матеріальну шкоду на загальну суму 20 453 грн 55 коп .

В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову. Про-сила стягнути, в порядку регресу, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1, солідарно, на користь ОСОБА_3 «Юг» матеріальну шкоду на загальну суму 20 453 грн 55 коп..

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що вона шкоди підприєм-ству не спричиняла, її вини у стягненні з ОСОБА_3 «Юг» санкцій за рішенням суду не має. Про-сила відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову через необгрунтованість позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходилися в трудових відносинах з позивачем ОСОБА_3 «Юг».

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням ПФУ в м. Каховка та Каховському районі в 2014 році було проведено перевірку ОСОБА_3 "Юг" щодо достовірності записів у до-відці про заробіток для обчислення пенсії, виданої на ОСОБА_2.

За результатами перевірки наявної документації ТОВ «Юг» Управлінням ПФУ в м. Каховка та Каховському районі було складено акт, та звернулося з позовом до Господарсь-кого суду Херсонської області, який задовольнив позов ПФУ та, внаслідок подання недосто-вірної документації, стягнув з ТОВ «Юг» матеріальну шкоду 16 585 грн 32 коп та судовий збір 1 872 грн (а.с.18-19).

Правові підстави та умови матеріальної відповідальності працівників за шкоду, за-подіяну підприємству, установі, організації, визначені главою IX КЗпП України.

Так, ч. 1 ч. 2 ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну від-повідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною части-ною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За загальним правилом за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при ви-конанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку (ч. 1 ст. 132 КЗпП України). Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначе-них у законодавстві (ч. 2 ст. 132 КЗпП України).

Ст. 134 КЗпП України визначено випадки, за яких працівники несуть матеріальну відпо-відальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організа-ції. Такий вид матеріальної відповідальності покладається на працівників у разі, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відпові-дальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для збері-гання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за ра-зовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівни-ком, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх ви-готовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших пред метів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відпо-відно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шко-ду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; службова особа, винна в незаконному звіль-ненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, органі-зації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Дер-жавний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відпо-відальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбаченихст. 130 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 136 КЗпП України, у випадках встановлених законом, покриття шко-ди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну об-становку, за якої шкоду було заподіяно.

Відповідно до роз'яснень п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної під-приємству, установі, організації їх працівниками": у відповідності зіст.130 Кодексу законів про працю України відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення пра-цівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (без-діяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприєм-ством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.

У п. 8 цієї ж постанови Пленуму роз'яснено, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабез-печення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для збе-рігання або інших цілей (п.1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи нале-жить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135 1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

Судом встановлено, що між сторонами договір про повну матеріальну відповідальність не укладався.

Зокрема, ст. 233 КЗпП України встановлено строки звернення до суду за вирішенням тру-дових спорів. Зокрема, за приписами ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня вияв-лення заподіяної працівником шкоди.

Днем виявлення шкоди вважається день, коли роботодавцю стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. У разі встановлення факту заподіяння шкоди за результа-тами інвентаризації матеріальних цінностей, ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства днем виявлення шкоди вважатиметься день підписання відповідного акта, висновку комісії або іншого документа, у якому зафіксовано результати перевірок, про-ведених відповідними уповноваженими органами чи посадовими особами.

З позовної заяви вбачається, що управління ПФУ в м. Каховка та Каховському районі здійснило перевірку ОСОБА_3 «Юг» 06.06.2014 року, і позивач дізнався про заподіяння йому відповідачами шкоди саме 06.06.2014 року.

Позовні вимоги про стягнення збитків заявлено представником ОСОБА_3 «Юг» до суду лише 09.09.2015 року, тобто поза межами строку, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України.

За приписами ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установ-лених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд мо-же поновити ці строки.

Підстав для поновлення строку для звернення до суду з позовом, суд не вбачає, оскільки позивачем така заява не заявлялася, окрім того, позивач ОСОБА_3 «Юг» дізналося про запо-діяння шкоди відповідачами ще 06.06.2014 року, однак, не вжило жодних заходів для від-шкодування шкоди, спричиненої позивачу винними діями відповідачів, чи для оскарження результатів перевірки, якщо позивач не згоден з висновками управління ПФУ в м. Каховці та Каховському районі.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу - приват-ному акціонерному товариству «Юг» м. Каховка в задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з пропуском позивачем без поважних причин строку для звернення до суду з позовом, вста-новленого ст. 233 КЗпП України.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі об-ставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з ураху-ванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є спра-ведливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захи-сту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов ви-сновку, що позов задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст.130, 132, 134, 233, 234 Кодексу законів про працю України, постанови Пленуму Верховного суду України від 29 грудня 1992 року №14 "Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" та, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Юг» м. Каховка до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Каховський міськрайонний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Є. Терещенко