АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6240/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Прокопчук Н.О., Кирилюк Г.М.,

при секретарі Кутц А.В.

розглянула апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3. на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», третя особа ОСОБА_4 визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року позов ТОВ "Кредитні ініціативи" про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором №2706/0408/71-159 від 01 квітня 2008 року в розмірі 849512,21грн. (вісімсот сорок дев'ять тисяч п'ятсот дванадцять гривень двадцять одна копійка), яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 464004,00грн.; заборгованості за відсотками в сумі 285705,19грн.; пеня в сумі 99803,02грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ТОВ "Кредитні ініціативи", третя особа ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою - задоволено.

Визнано договір поруки №2706/0408/71-Р-1 від 01 квітня 2008 року, між ВАТ"Сведбанк" та ОСОБА_4 - припиненою.

Стягнуто з ТОВ "Кредитні ініціативи" на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ "Кредитні ініціативи", ТОВ "Вектор Плюс", ПАТ "Омега Банк", третя особа Т.В про визнання договорів недійсними - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставини справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 849 812,21 грн., судових витрати у розмірі 3654 грн., та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Вектор Плюс», ПАТ «Омега Банк», третя особа ОСОБА_4 визнання договорів недійсними та постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи»про стягнення заборгованості відмовити, визнати недійсним укладений договір Факторингу між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» 28.11.2015 року , в частині відступлення боргу за кредитним договором 71-159, від 01.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2

- стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати.

Зазначає, що договір Факторингу №15 є незаконним та ТОВ «Кредитні ініціативи» не має права вимагати погашення заборгованості, оскільки вони не надали, а судом першої інстанції не було витребувано та не перевірено оригінали документів, на підтвердження належності повноважень. Крім того, позивач не отримував письмового повідомлення про заміну кредитора в зобов'язанні.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, а заборгованість у повному обсязі не погашена.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в частині припинення договору поруки, суд першої інстанції керувався ч.4 ст. 559 ЦК України та виходив з того, що договір поруки припинив свою дію 26.08.2011 року, а банк з вимогою до поручителя звернувся лише 28.07.2014 року, тобто після спливу строку в шість місяців.

Колегія суддів, перевіривши правильність рішення в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновком суду з огляду на таке.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 цього ж Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, .встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2706/0408/71-159 від 01 квітня 2008 року, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 480000,00грн. строком з 01 квітня 2008р. по 01 квітня 2038р. включно, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 13,9% річних, з метою внесення коштів в національній валюті України на користь ОСОБА_6 в оплату за Договором купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1,, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором (а.с. 5-7).

01 квітня 2008 року між ВАТ "Сведбанк", ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 2706/0408/71-159-Р-1, згідно умов якого ОСОБА_4 поручилась перед ВАТ "Сведбанк" за виконання ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному договору № 2706/0408/71-159 від 01 квітня 2008 року та несе солідарну відповідальність з

Позичальником перед Банком за виконання основного зобов'язання (а.с. 10).

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі.

Натомість, відповідач ОСОБА_2свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01.06.2014 року складає 464004,00 грн., заборгованості по відсоткам; 285705,19 грн, пеня- 288024,36 грн.(а.с.15)

На виконання умов договору відповідачам було направлено вимогу про добровільне погашення заборгованості.

Проте, відповідачі не вчинили жодних дій, які свідчили б про їх намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість.

З огляду на наведене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до вимог ст. ст. 1046-1050 ЦК України підлягає стягненню з ОСОБА_2.Она користь позивача сума боргу в розмірі 849512,21 грн.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За правилом ч.4 ст. 559 ЦК порука припиняється, зокрема, після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного в'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За змістом положень ч. 4 ст. 559 ЦК України для припинення поруки має настати декілька умов: настання строку, визначеного у договорі поруки, або настання строку виконання основного зобов'язання; непред'явлення вимог до поручителя протягом шести місяців з дня настання такого строку. При цьому строк настання виконання основного зобов'язання може настати у строк, визначений договором або законом

У справі 6-78цс12 Верховний Суд України зробив правовий висновок, якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов»язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов»язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов»язання клієнта перед фактором. Зобов»язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов»язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Звертаючись з вимогами про визнання недійсним договору факторингу, позивачі посилаються на невідповідність його вимогам закону, зокрема, ст.1078 ЦК України з тих мотивів, що відсутні докази здійснення права відступлення, акт передачі документів тощо. Окрім того, уважають, що на момент укладення договору факторингу його предметом не могло бути передання права вимоги всієї суми заборгованості за кредитними договорами, оскільки банком не направлялось вимогу боржнику про дострокове повернення заборгованості.

Відповідно до ст.203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності договору факторингу ст.1078 ЦК України відхиляються колегією суддів, оскільки є помилковими та не ґрунтуються на вимогах закону. За змістом ст.ст. 1077, 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як наявна вимога, так і майбутня вимога, що вірно і послідовно проаналізовано в рішенні суду. Само по собі невиконання умов договору не має за собою правовим наслідком визнання такого договору недійсним та апеляційна скарга не містить доводів на спростування таких висновків.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргупредставникаОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: