Справа №583/3523/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/281/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Попруги С. В.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційні скарги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: відділ державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції в Сумській області, про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності та звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а:

02 жовтня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 17 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі продажу транспортного засобу, згідно якого він придбав у останньої автомобіль марки MERCEDES - BENZ 209D, рік випуску - 1988, ідентифікаційний номер WDB2273, номер шасі (кузова, рами) - WDB2273, об'єм двигуна - 2998 см куб., тип тз - фургон вантажно-пасажирський, реєстраційний номер ВМ 1271 АА. Договір зареєстровано в реєстрі за № 1484 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_7

У відповідності до договору купівлі-продажу між сторонами для підтвердження зобовязань була складена розписка, згідно якої продавець ОСОБА_4 отримала від нього грошові кошти у сумі 19 437 грн. 14 коп. і передала йому як покупцю транспортний засіб.

23 вересня 2014 року в Охтирському районі Сумської області автомобіль, за кермом якого знаходився його водій, був зупинений співробітниками ДАІ. Співробітник ДАІ повідомив, що вказаний автомобіль оголошений в розшук постановою державного виконавця відділу ДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції в Сумській області. Транспортний засіб було затримано та вилучено на штрафний майданчик, про що складено акт. На автомобіль був накладений арешт та його оголошено в розшук постановою державного виконавця від 29 травня 2014 року в межах відкритого 4 квітня 2014 року виконавчого провадження №42811829 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3107,75 доларів США та 248,31 гр. судових витрат.

30 вересня 2014 року зі слів державного виконавця йому стало відомо, що належний йому на праві власності автомобіль 29 вересня 2014 року був переданий на відповідальне зберігання ПАТ КБ «ПриватБанк», про що його і боржника ОСОБА_4 не повідомили.

Посилався на порушення п. п. 5.8.1, 5.8.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, згідно яких майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в пункті 5.6.4 цієї Інструкції, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису і арешту майна, копія якого видається боржникові та стягувачу, а у випадках, коли обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачеві.

У разі відмови боржника або членів його сімї чи представника боржника - юридичної особи прийняти майно на зберігання, відсутності їх при проведенні опису майна, а також за наявності обставин, що не дають змогу передати вказаним особам майно на зберігання, державний виконавець призначає зберігачем описаного майна іншу особу.

Державну реєстрацію й облік здійснюють органи ДАІ МВС України у порядку, визначеному Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388.

Метою реєстрації транспортних засобів органами ДАІ є контроль за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обовязкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та запобігання протиправним діям щодо них.

Посилався на те, що спірний автомобіль був набутий ним законним шляхом, його права як власника порушені, законом не встановлена окрема процедура реєстрації права власності на транспортні засоби, а державна реєстрація транспортних засобів не є державною реєстрацією права власності на транспортний засіб у законодавчому розумінні цього поняття і не впливає на момент переходу права власності на транспортний засіб з таких підстав.

Законодавство не містить вказівки на реєстрацію прав власності на транспортні засоби, а лише передбачає державну реєстрацію самих транспортних засобів. ЦК України передбачає реєстрацію прав лише на нерухоме майно і з цим фактом повязує перехід права власності на нього. Закон України «Про дорожній рух» і Правила не повязують правову природу реєстрації транспортних засобів з переходом права власності на них. Перехід права власності на автомобіль за договором купівлі-продажу відбувається у момент передачі автомобіля, якщо сторонами договору не передбачено інший порядок переходу права власності.

Між ним та ОСОБА_6 була досягнута згода щодо усіх істотних умов договору, а саме: предмету та ціни, відбулося фактичне виконання договору, оскільки продавець отримала від нього кошти та передала йому як покупцю автомобіль, а тому договір є дійсним.

Просив визнати договір купівлі-продажу від 17 серпня 2013 року, укладений між ним та ОСОБА_6, дійсним; визнати за ним право власності на автомобіль марки MERCEDES - BENZ 209D, рік випуску - 1988, ідентифікаційний номер WDB2273, номер шасі (кузова, рами) - WDB2273, об'єм двигуна - 2998 см куб., тип тз - фургон вантажно-пасажирський, реєстраційний номер ВМ1271АА; зняти з під арешту вказаний автомобіль.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Визнано дійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу серія ВТК №470024, укладений 17 серпня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міськрайонного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_7, про що було зроблено відповідно позначку в реєстрі за №1484.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки MERCEDES - BENZ 209D, рік випуску - 1988, ідентифікаційний номер WDB2273, номер шасі (кузова, рами) - WDB2273, об'єм двигуна - 2998 см куб., тип тз - фургон вантажно-пасажирський, реєстраційний номер ВМ1271АА (а.с. 53-55).

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 щодо зняття з-під арешту автомобіля відмовлено за безпідставністю заявлених вимог (а.с. 52-55).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2015 року заява ПАТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с. 70-72, 78, 81, 86-89, 93-98, 112-113, 138-139).

Оскаржуючи заочне рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про зняття арешту з автомобіля, позивач посилаючись на обставини, якими обґрунтовував позов, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду у зазначеній частині (а.с. 64-67).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд, визнавши за позивачем право власності на автомобіль, позбавив банк як стягувача права задовольнити за рахунок цього майна вимоги до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та не врахував, що сторони не вжили заходів щодо переоформлення автомобіля у порядку, визначеному Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, а сукупність наданих ними доказів свідчить про те, що у встановленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, і розписка не може бути належним доказом продажу автомобіля. Власником автомобіля на час розгляду справи є ОСОБА_4, за якою зареєстрований спірний транспортний засіб. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вчинили дій, які б свідчили про укладення між ними договору купівлі-продажу автомобіля, зокрема, щодо переоформлення автомобіля в органах ДАІ.

Позивач не довів того, що спірний автомобіль з передбачених законом підстав вибув з власності ОСОБА_6 Оскільки автомобіль не був знятий з реєстраційного обліку в органах ДАІ, не були сплачені відповідні податки та збори, договір купівлі-продажу не міг бути укладений, і застосувати наслідки такого договору неможливо. Висновки суду про те, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу та про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на нього є передчасними і грунтуються на припущеннях.

Вказує, що суд безпідставно визнав спірний договір дійсним відповідно до вимог ст. 220 ЦК України, яка передбачає правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, оскільки чинним законодавством не передбачена необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Банк посилається також на ч. 5 ст. 203, ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України, згідно яких правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та передбачено, який правочин є фіктивним, посилаючись при цьому на те, що на спірний автомобіль накладено арешт та заборону на відчуження ухвалою суду та постановою державного виконавця, і сторони уклали правочин з метою уникнути відповідальності за кредитними зобовязанням. Позивач не надав доказів, що його право порушене саме банком.

Крім того, зазначає, що автомобіль є спільним майном подружжя, і інший з подружжя не давав письмової згоди на його відчуження (а.с. 141-145).

Вислухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга банку не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу позивача слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду в оскаржуваній позивачем частині не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі продажу транспортного засобу від 17 серпня 2013 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з додержанням вимог діючого законодавства і позивачем правомірно набуте право власності на спірний автомобіль.

В задоволенні позову про звільнення автомобіля з-під арешту суд відмовив за його безпідставністю, пославшись на те, що з постанов державного виконавця по виконавчому провадженню № 42811829 щодо стягнення боргу з боржника ОСОБА_6 не вбачається того факту, що посадовими особами відділу ДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції було накладено арешт на спірний автомобіль; позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, не пояснив суду, ким і коли саме було накладено арешт на автомобіль, не обґрунтував свою вимогу про доцільність зняття арешту з автомобіля.

Проте з висновком суду в оскаржуваній позивачем частині погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 серпня 2013 року між позивачем ОСОБА_3 як покупцем та відповідачем ОСОБА_6 як продавцем був укладений договір купівлі - продажу транспортного засобу серії ВТК № 470024, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 1484, згідно умов якого (п.1.1), ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 належний їй на праві власності автомобіль марки MERCEDES - BENZ 209D, рік випуску - 1988, ідентифікаційний номер WDB2273, номер шасі (кузова, рами) - WDB2273, об'єм двигуна - 2998 см куб., тип тз - фургон вантажно-пасажирський, реєстраційний номер ВМ 1271 АА.

Згідно п. п. 1.3 договору, транспортний засіб належить продавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії СІС № 245171, яке видане 21 вересня 2004 року Охтирським МРЕВ ДАІ.

В п. п. 1.4, 1.5 договору зазначено, що продавець стверджує, що на момент укладення цього договору транспортний засіб не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами.

Відсутність податкової застави транспортного засобу та відсутність арешту та застави транспортного засобу підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, виданим 17 серпня 2013 року ОСОБА_7, приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу.

В розділі 2 «Ціна договору» вказано, що оціночна вартість транспортного засобу, відповідно до акту, складеного 17 серпня 2013 року ФОП ОСОБА_8, становить 19 437 грн. 14 коп. Продаж транспортного засобу за домовленістю сторін вчинено за 19 437 грн. 14 коп., які отримані продавцем від покупця до оформлення цього договору. Підписання цього договору продавцем та покупцем є фактом підтвердження повного розрахунку за проданий транспортний засіб і сторони не мають по відношенню одна до одної претензій фінансового характеру (п. п. 2.1 - 2.3).

В пунктах 4.1, 4.2, 4.5, 4.6, 4.9 договору зазначено:

Продаж транспортного засобу вчинюється за письмовою згодою чоловіка продавця ОСОБА_6.

Вимоги законодавства щодо змісту, значення і правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм розяснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто не є таким, що передбачено статтями 234, 235 ЦК України. Також продавцю розяснено зміст статті 173 Податкового кодексу України.

Право власності на транспортний засіб у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору, згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України.

Договір є укладеним з моменту нотаріального посвідчення, що відповідає вимогам ст. 639 ЦК України.

Нотаріусом розяснено покупцю необхідність у десятиденний строк після нотаріального посвідчення цього договору здійснити державну реєстрацію транспортного засобу за місцем реєстрації згідно діючого законодавства України (а.с. 11 12).

17 серпня 2013 року ОСОБА_6 була складена розписка про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 19 437 грн. 14 коп. за продаж вказаного автомобіля (а.с.13).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції від 04 квітня 2014 року відкрите виконавче провадження ВП №42811829 на підставі виконавчого листа №583/3679/13-ц, виданого Охтирським міськрайонним судом 26 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 3107,75 доларів США та судових витрат в сум і 248,31 гр. (а.с. 7).

В межах вказаного виконавчого провадження 29 травня 2014 року державний виконавцем винесені постанови про накладення арешту на все майно, належне ОСОБА_6, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належне боржнику, лише в межах суми боргу, та оголошено розшук автомобіля MERCEDES - BENZ 209D, 1988 року випуску, ДНЗ ВМ 1271 АА, що належить боржнику ОСОБА_6 (а.с. 8, 75-76).

З копії акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, складеного 23 вересня 2014 року інспектором ДАІ, вбачається, що автомобіль марки MERCEDES BENZ 209D, рік випуску - 1988, реєстраційний номер - ВМ 1271 АА, власником якого є ОСОБА_4, у присутності двох свідків був тимчасово затриманий шляхом блокування транспортного засобу у селі Климентове Охтирського району Сумської області на автошляху Суми-Полтава у звязку з постановою відділу ДВС (а.с. 9 10). На зворотному боці акту міститься запис про те, що ОСОБА_6 запропоновано охороняти свій автомобіль, з його підписом (а.с.9-10).

Згідно довідки від 07 жовтня 2014 року № 1470, наданої центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Охтирка, Охтирського, Великописарівського та Тростянецького районів, підпорядкованого УДАІ УМВС України в Сумській області, згідно облікових даних центру спірний автомобіль з 21 вересня 2004 року на підставі договору дарування зареєстрований за ОСОБА_6 (а.с. 30).

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу автомобіля був укладений 17 серпня 2013 року, рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь банку заборгованості було ухвалене 9 грудня 2013 року, набрало законної сили 30 січня 2014 року, виконавчий лист був виданий 26 лютого 2014 року, поданий на примусове виконання 3 квітня 2014 року.

Тобто на час укладення договору купівлі-продажу автомобіль не був арештований і у ОСОБА_6 не було заборони його відчужувати.

Виходячи з наведеного, у суду першої інстанції були правові підстави для висновку про те, що укладений між сторонами нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу автомобіля відповідає вимогам закону, і після його оформлення і передачі автомобіля позивачеві у останнього на законних підставах виникло право власності на нього, незалежно від його подальшої реєстрації у органах ДАІ, про яку іде мова у п. 4.9 договору купівлі-продажу.

Ч. 1 ст. 202, ч. ч. 4, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін; правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення порушень у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ст. ст. 627, ч. ч. 2, 4 ст. 639 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Ст. 640 ЦК України визначає момент укладення договору:

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідач не спростував доводів позивача про те, що між позивачем та продавцем автомобіля була досягнута згода щодо усіх істотних умов договору, зокрема, предмету та ціни, відбулося фактичне виконання договору, оскільки продавець отримала кошти від позивача та натомість передала позивачу-покупцю автомобіль.

З огляду на вказані положення закону та встановлені судом обставини рішення суду в частині визнання дійсним нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності на нього за позивачем є правильним.

Є безпідставними посилання банку в скарзі на положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 з послідуючими змінами.

Згідно ч. ч. 1-4, 9 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух»:

Державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

З вказаного вбачається, що вимога Закону щодо реєстрації транспортного засобу не є вимогою щодо державної реєстрації права власності на транспортний засіб та не повязує момент виникнення права власності на транспортний засіб з моментом державної реєстрації транспортного засобу (а не права власності на нього).

Згідно ч. 3 ст. 1 вказаного Закону, державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру Державтоінспекції.

Суд при вирішенні спору вірно врахував те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2012 року № 600 було скасоване положення щодо обовязковості зняття транспортного засобу з обліку у підрозділах ДАІ перед відчуженням, яке містилося в Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388.

Відповідно до абзацу 1 п. 8, п. 8.4 вказаного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Перереєстрація транспортних засобів у разі зміни їх власників проводиться на підставі документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. Зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться. Попередньо видані свідоцтва про реєстрацію автомобіля (технічні паспорти) вилучаються та долучаються до матеріалів перереєстрації.

Враховуючи положення наведених норм матеріального права, закон не повязує виникнення права власності на транспортний засіб з необхідністю державної реєстрації транспортного засобу. Таким чином перехід права власності на автомобіль за договором купівлі-продажу відбувається у момент передачі автомобіля, якщо сторонами договору не передбачено інший порядок переходу права власності. Доводи банку про те, що право власності на автомобіль у позивача не виникло без реєстрації транспортного засобу в органах ДАІ не відповідають вимогам матеріального права і є помилковими.

Оскільки у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу визнаний недійсним не був, в тому числі і з підстав, на які посилається банк, зокрема, щодо наявності заборони на відчуження автомобіля на момент його купівлі-продажу, щодо фіктивності договору та його укладення з метою уникнення відповідальності від виконання за кредитними зобовязаннями, а проти виникнення у позивача права власності на автомобіль на підставі вказаного договору банк - відповідач заперечує, суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання за ним права власності на автомобіль.

Не спростовують висновків суду і посилання банку на те, що автомобіль є спірним майном подружжя і інший з подружжя не давав згоди на його відчуження, оскільки про наявність такої згоди зазначено в п. 4.1 договору, і, крім того, в звязку з зазначеною обставиною права банку не могли б вважатись порушеними.

Рішення суду в частині задоволення позову відповідно до положень ч. 2 ст. 308 ЦПК слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу банку.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог про зняття арешту з автомобіля з рішенням суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 п. 16 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» розяснив, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику, майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Висновки суду про недоведеність позивачем факту накладення державним виконавцем арешту на автомобіль є помилковими, оскільки, відповідно до положень ст. ст. 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника є однією з необхідних стадій примусового виконання судових рішень шляхом звернення стягнення на майно боржника.

Зокрема, ч. ч. 1, 2 ст. 57 цього Закону передбачають, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Таким чином, вимога позивача, який є власником спірного майна, про зняття арешту з автомобіля підлягає задоволенню, а рішення суду в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК скасуванню з ухвалення нового рішення.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при апеляційному оскарженні рішення суду судовий збір в сумі 121, 8 гр. по 60,9 гр. з кожного.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2014 року в даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зняття арешту з майна скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області від 29 травня 2014 року у виконавчому провадженні ВП № 42811829, на автомобіль марки MERCEDES - BENZ 209D, рік випуску - 1988, ідентифікаційний номер WDB2273, номер шасі (кузова, рами) - WDB2273, об'єм двигуна - 2998 см. куб., тип тз - фургон вантажно-пасажирський, реєстраційний номер ВМ 1271 АА.

Стягнути з ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 по 60 грн. 90 коп. з кожного судового збору, сплаченого за апеляційне оскарження рішення суду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -