АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 675/702/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2249/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Купельського А.В., Матковської Л.О.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, індексації за прострочення виконання грошового зобов'язання та процентів від простроченої суми за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 7 жовтня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, індексації за прострочення виконання грошового зобов'язання та процентів від простроченої суми.

ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначило, що 18 лютого 2013 року ним і відповідачем укладено договір № 54517 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку, за умовами якого банк видав ОСОБА_1 неперсоніфіковану платіжну картку миттєвого випуску Visa Instant Issue зі строком її дії два роки та ПІН-кодом до неї, відкрив спеціальний картковий рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті та зобов'язався здійснювати його обслуговування. Тоді ж сторони уклали додаткову угоду № 1 про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів, згідно якої позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти з лімітом 12000 грн. на строк з 18 лютого 2013 року до 17 лютого 2015 року під 32% річних. За порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом ОСОБА_1 зобов'язався сплатити банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки за кожний день прострочення платежу. Відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 18 березня 2015 року виникла заборгованість, яка складається з 10912 грн. 12 коп. неповернутого кредиту, 3516 грн. 08 коп. процентів, 6498 грн. 89 коп. пені. ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов'язання, тому він має сплатити позивачеві 2919 грн. 49 коп. інфляційних нарахувань і 304 грн. 64 коп. трьох процентів від простроченої суми.

У зв'язку з цим, ПАТ «Брокбізнесбанк» просило суд стягнути з відповідача на свою користь 24151 грн. 22 коп. грошових коштів.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 7 жовтня 2015 року позов задоволено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого з нього на користь банку підлягає стягненню вказана заборгованість.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Учасники процесу, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися. ПАТ «Брокбізнесбанк» подало апеляційному суду письмове заперечення проти апеляційної скарги. Повідомлені ПАТ «Брокбізнесбанк» причини неявки його представника (зайнятість в іншому судовому засіданні) не є поважними, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд вважає можливим розглянути справу без участі останнього.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не застосував закон (ст.ст. 258, 267 ЦК України), який підлягав застосуванню.

У зв'язку з порушенням судом норм матеріального права рішення суду в частині стягнення пені підлягає зміні.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений і розподіл судових витрат.

Встановлено, що 18 лютого 2013 року ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_1 уклали договір № 54517 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку, за умовами якого банк видав ОСОБА_1 неперсоніфіковану платіжну картку миттєвого випуску Visa Instant Issue зі строком її дії два роки та ПІН-кодом до неї, відкрив спеціальний картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривні та зобов'язався здійснювати його обслуговування.

У той же день сторони уклали додаткову угоду № 1, згідно якої ПАТ «Брокбізнесбанк» надало відповідачеві грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 12000 грн. на строк з 18 лютого 2013 року по 17 лютого 2015 року під 32% річних.

Сторони визначили, що кредитна лінія є відновлювальною в межах поточного ліміту, зокрема: з 18 лютого 2013 року по 24 березня 2014 року - 12000 грн., з 25 березня 2014 року по 24 квітня 2014 року - 11000 грн., з 25 квітня 2014 року по 24 травня 2014 року - 10000 грн., з 25 травня 2014 року по 24 червня 2014 року - 9000 грн., з 25 червня 2014 року по 24 липня 2014 року - 8000 грн., з 25 липня 2014 року по 24 серпня 2014 року - 7000 грн., з 25 серпня 2015 року по 24 вересня 2014 року - 6000 грн., з 25 вересня 2014 року по 24 жовтня 2014 року - 5000 грн., з 25 жовтня 2014 року по 24 листопада 2014 року - 4000 грн., з 25 листопада 2014 року по 24 грудня 2014 року - 3000 грн., з 25 грудня 2014 року по 24 січня 2015 року - 2000 грн., з 25 січня 2015 року по 17 лютого 2015 року - 1000 грн. У межах цих сум відповідач мав погашати основний борг по кредиту.

ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати банку проценти за користування кредитною лінією щомісячно не пізніше 25 числа місяця, що наступає за місяцем, у якому нараховані проценти.

У разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів ОСОБА_1 мав сплатити банку пеню у розмірі подвійної процентної ставки за договором від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

ОСОБА_1 не виконує належним чином свої обов'язки за кредитним договором, внаслідок чого станом на 18 березня 2015 року виникла заборгованість, яка складається з 10912 грн. 12 коп. неповернутого кредиту, 3516 грн. 08 коп. процентів, 6498 грн. 89 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, а всього - 20927 грн. 09 коп.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого ПАТ «Брокбізнесбанк» вправі стягнути з нього заборгованість за цим договором, інфляційні нарахування та три проценти річних від простроченої суми.

Твердження ОСОБА_1 про те, що строк виконання ним зобов'язання за кредитним договором не настав, оскільки банк не направляв на його адресу письмової вимоги про сплату коштів, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порядок і строки повернення ОСОБА_1 кредиту та сплати ним процентів за користування кредитними коштами чітко визначені умовами кредитного договору. Отже, банк не повинен був направляти на його адресу письмової вимоги про виконання грошового зобов'язання.

Статтями 1 і 3 Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (далі - Закон № 543/96-ВР) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно преамбули Закону № 543/96-ВР цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Кредитний договір був укладений ОСОБА_1 як фізичною особою, тому норми Закону № 543/96-ВР не поширюються на спірні правовідносини та не можуть встановлювати граничний розмір пені за невиконання ним грошового зобов'язання.

Отже, твердження ОСОБА_1 про необхідність нарахування пені відповідно до норм цього Закону є безпідставними.

В цій частині рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Разом із тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача пені, суд припустився помилки.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як передбачено ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Аналіз указаних норм свідчить про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулось це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється по кожному простроченому платежу, а несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Докази у справі вказують на те, що банк нарахував ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати кредиту та процентів у сумі 6498 грн. 89 коп. за період з 25 березня 2014 року по 17 березня 2015 року (а.с. 4-5). Натомість, ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором 30 квітня 2015 року (згідно штемпеля на конверті).

Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 вчинив 28 травня 2014 року. За рахунок сплачених ним коштів (700 грн.) погашено 412 грн. 05 коп. кредиту і 287 грн. 95 коп. процентів. Вказані дії свідчать про визнання відповідачем свого основного зобов'язання.

При цьому у справі відсутні докази про визнання ОСОБА_1 додаткових вимог кредитора, зокрема щодо стягнення пені, тому при вирішенні даної позовної вимоги суд мав застосувати спеціальну позовну давність в один рік згідно зі ст. 258 ЦК України, яка щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду, а саме з 30 квітня 2014 року по 17 березня 2015 року.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню пеня за цей період, розмір якої згідно довідки ПАТ «Брокбізнесбанк» (а.с. 96) становить 6457 грн. 89 коп.

Всього з відповідача на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» підлягає стягненню 20886 грн. 09 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з 10912 грн. 12 коп. неповернутого кредиту, 3516 грн. 08 коп. процентів, 6457 грн. 89 коп. пені, 2919 грн. 49 коп. інфляційних нарахувань за період з 1 квітня 2014 року по 28 лютого 2015 року та 304 грн. 64 коп. трьох процентів річних від простроченої суми за період з 26 червня 2013 року по 17 березня 2015 року.

При розподілі судових витрат, апеляційний суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 24151 грн. 22 коп. і задоволено на суму 24110 грн. 22 коп. (20886,09+2919,49+304,64), тобто на 99,83 % (24110,22х100:24151,22).

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути 243 грн. 19 коп. (243,60х99,83:100) судового збору.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 7 жовтня 2015 року в частині стягнення пені та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» 20886 грн. 09 коп. заборгованості за кредитним договором, 2919 грн. 49 коп. інфляційних нарахувань, 304 грн. 64 коп. трьох процентів річних від простроченої суми, а всього - 24110 грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 243 грн. 19 коп. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили

.

Головуючий /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Матвієць Я.С.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27