Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2550/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

03.12.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

ОСОБА_2 головуючої,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

при секретареві Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із цим позовом. Посилався на те, що 22 травня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого він передав ОСОБА_6 1000 доларів США, а останній зобов»язався повернути борг до 22 серпня 2014 року та сплатити 5% на місяць за користування його грошима.

6 червня 2015 року між ним та відповідачем було укладено ще один договір позики, за яким він передав останньому 2000 доларів США, а ОСОБА_6 зобов»язався повернути йому борг до 6 вересня 2014 року та сплатити 5% на місяць за користування грошима.

У лютому 2015 року відповідач сплатив йому лише 200 доларів США процентів за першим договором позики.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов договорів позики щодо повернення грошей та сплати процентів, ОСОБА_5 просив стягнути з відповідача борг по поверненню суми позики у розмірі 3000 доларів США та проценти за весь час користування позикою у сумі 1200 доларів США.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 червня 2015 року позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача борг у сумі 2916,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення дорівнює 61 330,26 грн. та 613,20 грн. у відшкодування судових витрат (судового збору). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції неповно з»ясував обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального і процесуального права. Не заперечуючи проти встановленого судом факту укладення між ним та позивачем договорів позики, ОСОБА_6 вважає, що висновок суду про неналежне виконання ним умов договорів щодо повернення позики та сплати процентів не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки насправді він розрахувався з позивачем шляхом переоформлення на нього договорів оренди двох контейнерів для здійснення підприємницької діяльності на ринку «Європейський» у м.Кіровограді. Суд першої інстанції не роз»яснив йому право на правову допомогу, внаслідок чого він не знав, що має подати належні докази на підтвердження заперечень проти позову, та не застосував до спірних правовідносин ст.642 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_7 та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 22.05.2014 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, та зобов'язався повернути зазначені грошові кошти до 22.08.2014 року зі сплатою 5 % річних, що підтверджується договором позики від 22.05.2014 року (а.с. 5).

06.06.2014 року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, та зобов'язався повернути зазначені грошові кошти до 06.09.2014 року зі сплатою 5 % річних, що підтверджується договором позики від 06.06.2014 року (а.с. 6).

Згідно з розпискою 16.02.2015 року позивач отримав від відповідача 200 доларів США в рахунок погашення процентів (а.с. 29).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність відповідачем своїх заперечень проти позову щодо відсутності у нього боргу за договорами позики.

Такий висновок ґрунтується на повному та всебічному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи, належній оцінці наданих сторонами доказів, правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок.

Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно із ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов»язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов»язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов»язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов?язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Доводам ОСОБА_6 про те, що він повністю виконав свої зобов»язання за договорами позики шляхом переоформлення на ОСОБА_5 права оренди двох контейнерів на ринку «Європейський», судом дана правильна оцінка, оскільки допустимих доказів на підтвердження факту повного розрахунку за договорами позики ним не надано (ст.59 ЦПК України). Зважаючи на те, що позивач заперечує зазначений факт, як обставину, яка свідчить про повернення відповідачем грошових коштів за договорами позики, борговий документ знаходиться у позикодавця, письмових доказів, які б підтверджували факт розрахунку відповідача шляхом переоформлення права оренди торгівельної площі №75 для розміщення контейнерів (модуль №21-22) у рахунок повернення боргу за договором позики відповідачем не надано, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність відповідачем факту повернення ним позики позивачу.

Свідок ОСОБА_7 показав, що позивач у спілкуванні з ним у лютому 2015 року розповідав про те, що прийме контейнери в рахунок погашення ОСОБА_6 боргу за договорами позики. Проте, з наданого позивачем договору найму торгівельної площі №75 вбачається, що цей договір укладено 1.12.2014 року.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведене свідчить про те, що апеляційна скарга не містить передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: