У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової О.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК-Р.С.Ф.» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК-Р.С.Ф.» на рішення апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК-Р.С.Ф.» (далі - ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він з 02 грудня 2013 року працював на посаді старшого юриста у ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.».

Постановою господарського суду Київської області від 01 липня 2014 року у справі про банкрутство відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором товариства арбітражного керуючого СалатюкаД.В. Під примусом ліквідатора він 18 грудня 2014 року змушений був написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням із 31 жовтня 2014 року, тобто з дати, яка вже минула.

Підтвердженням факту роботи до 18 грудня 2014 року є розрахункові відомості про нарахування заробітної плати за жовтень та листопад 2014 року, а також підпис на наказі про звільнення - 18 грудня 2014 року. Також відповідачем не проведено остаточних розрахунків по виплаті заборгованості із заробітної плати, що складає 9 764 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 104 315 грн.

Крім цього, неправомірними діями відповідача щодо порушення права на працю йому завдано моральну шкоду, розмір якої - 5 тис. грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 24 216 грн 68 коп., у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні середнього заробітку та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення зазначеної позовної вимоги, апеляційний суд вказував на те, що відповідачем допущено затримку розрахунку при звільненні позивача, а тому відповідач відповідно до ст. 117 КЗпП України має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, зокрема догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Частиною 2 статті 38 КЗпП України передбачено, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою.

При ухваленні судових рішень враховані роз'яснення, викладені в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9«Про практику розгляду судами трудових спорів», в якій зазначено, що по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Відповідно до ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч. 2 ст.235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Установлено, що наказом ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» від 02 грудня 2013 року ОСОБА_3 прийнято на посаду старшого юриста з 02 грудня 2013 року з оплатою згідно зі штатним розписом.

31 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ліквідатора ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» Салатюка Д.В. із заявою про звільнення його із займаної посади за власним бажанням із 31 жовтня 2014 року.

Відповідно до наказу від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звільнено із посади старшого юриста ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» із 31 жовтням 2014 року за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Запис про звільнення ОСОБА_3 здійснено до трудової книжки серії НОМЕР_1.

Згідно із даними інформаційно-ресурсного центру Салатюк Д.В. призначений головою комісії з припинення або ліквідатором; товариство перебуває в стані припинення за судовим рішенням про банкрутство і відкриття ліквідаційної процедури від 23 жовтня 2014 року № Б8//142-12.

Відповідно до відомості від 18 грудня 2014 року № 8 по виплаті заробітної плати за жовтень 2014 року із ОСОБА_3 18 грудня 2014 року проведено розрахунок у розмірі 12 000,78 грн (а. с. 8).

Установлено, що матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем КЗпП України при звільненні ОСОБА_3

Звертаючись до суду з позовом та уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_3 просив стягнути середній заробіток на підставі ст. 235 КЗпП України, не погоджувався зі звільнення та просив поновити його на роботі у зв'язку з чим стягнути відповідні кошти.

Однак апеляційний суд на вказане уваги не звернув та стягнув середній заробіток при затримці розрахунку при звільненні відповідно до вимог ст. 117, 116 КЗпП України тим самим вийшовши за межі заявлених позовних вимог.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК-Р.С.Ф.» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2015 року скасувати, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак