Номер провадження: 22-ц/785/9984/15
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського С.П., Сегеди С.М.

при секретарі: Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення, за апеляційною скаргою споживчого кооперативу «Леваневський», до якої приєдналась Одеська міська радана рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2013 року, -

встановила:

19 квітня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення розміром 14,65 м х 9,2 м, загальною площею 134,78м2., яке розташоване на земельній ділянці НОМЕР_1 площею 0,0606 га за адресою - АДРЕСА_1.

Посилаються на те, що 15.06.2001 року він уклав договір оренди нежитлового приміщення зі споживчим кооперативом «Леваневський», відповідно до умов якого він отримав у безстрокове користування нежитлове приміщення площею 120 м2, розташоване на земельній ділянці площею 0,06 га, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до акту прийому-передачі до зазначеного договору оренди нежитлового приміщення він також 15.06.2001 року прийняв від споживчого кооперативу «Леваневський» це приміщення та земельну ділянку, ключі від орендованого приміщення. З дати укладення договору оренди й до теперішнього часу він належним чином виконував усі пункти договору оренди, в тому числі здійснював поточний ремонт приміщення. Нещодавно він вирішив набути право власності на орендоване нежитлове приміщення та дізнався, що споживчий кооператив «Леваневський» не є власником та користувачем цього приміщення.

Після ознайомлення зі схематичним планом земельної ділянки та описом меж він переконався в тому, що приміщення розміром 14,65 м х 9,2 м, позначене на плані як «трансформаторна, інший користувач», і є тим приміщенням, яке він орендує з 2001 року. В свою чергу, розташоване це приміщення на земельній ділянці НОМЕР_1 площею 0,0606 га.

Таким чином, він дійшов висновку, що фактичним власником приміщення, яке він орендує в СК «Леваневський» з 2001 року, була міська громада в особі Одеської міської ради. Однак, коли він усно звернувся до посадових осіб Одеської міської ради з питання отримання права власності на орендоване ним нежитлове приміщення, йому відмовили. В зв'язку з викладеним він звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2013 року позов задоволений.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення розміром 14,65 м х 9,2 м, загальною площею 134,78м2, яке розташоване на земельній ділянці НОМЕР_1 площею 0,0606 га за адресою: АДРЕСА_1.

В рішенні суду також зазначено, що воно (рішення суду) є підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення розміром 14,65 м х 9,2 м, загальною площею 134,78м2, яке розташоване на земельній ділянці НОМЕР_1 площею 0,0606 га за адресою: АДРЕСА_1 в КП «ОМБТІ та РОН».

Не погоджуючись з вказаним рішенням, споживчий кооператив «Леваневський» до якого приєдналась Одеська міська радаподав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовитиу повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам зазначене рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що позивач добросовісно, на підставі договору оренди, заволодів нежитловим приміщенням розміром 14,65 м. х 9,2 м., загальною площею 134,78 м2., яке розташоване на земельній ділянці НОМЕР_1 площею 0,0606 га за адресою - АДРЕСА_1 та продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом понад десять років, отже він набув право власності на це майно за набувальною давністю.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує і ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 червня 2001 року позивач уклав зі споживчим кооперативом «Леваневський» договір безстрокової оренди нежитлового приміщення загальною площею120 м2, розташованого на земельній ділянці площею 0,0606 га за адресою АДРЕСА_2.

І того ж дня за актом прийомки-передачі прийняв приміщення у користування та ключі від нього і з того часу відкрито, безперервно і безперешкодно користується ним.

Із встановленого, районний суд дійшов висновку, що позивач набув право власності на орендоване майно за набувальною давністю.

Проте такий висновок районного суду не ґрунтується на законі.

У відповідності до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

А отже, ухвалюючи рішення, районний суд повинен був встановити хто є власником спірного приміщення, чи є це приміщення прийнятим до експлуатації, чи зареєстроване у встановленому законом порядку право власності на нього, чи не є воно самочинним будівництвом, чи надавалась земельна ділянка на спорудження цього об'єкту, чи був отриманий дозвіл на будівництво, чи дотримано забудовником будівельних норм і правил.

Як вбачається із тексту договору оренди нежитлового приміщення (а.с. 14) він був укладений між орендодавцем споживчим кооперативом «Леваневський» з однієї сторони і орендарем -позивачем по справі - з другої сторони.

При цьому слід зазначити, що в тексті договору не названо власника нежитлового приміщення та підстава, на якій предмет договору оренди належав орендодавцю. Тому у суду першої інстанції не було підстав для висновку, що нежитлове приміщення було передано орендарю по договору оренди саме власником цього приміщення.

Із тексту названого договору вбачається, що договір укладено на оренду нежитлового приміщення площею 120 м2, розташованого за адресою АДРЕСА_2.

Позивач просить визнати ним право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення площею 134, 78 м2, розташоване за адресою АДРЕСА_1, не надаючи даних про те, що у процесі користування нежитловим приміщенням він на законних підставах здійснював його добудову та здачу в експлуатацію. А значить добудова здійснена самочинно і права власності на таке нерухоме майно, особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває.

Слід також зазначити, що судом першої інстанції не враховано вимоги ч. 3 ст. 344 ЦК України щодо часу спливу строків позовної давності.

У зв'язку з викладеним, апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасовує і ухвалює нове рішення про відмову у позові.

Керуючись: ст. 304, п. 2 ч. 1 ст. 307; п 3, 4 ч. 1ст. 309; 316; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу споживчого кооперативу «Леваневський» до якої приєдналась Одеська міська рада- задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2013 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 у позові до Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда