Провадження № 22-ц/780/6717/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 07.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бориспільської районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа: ОСОБА_3 про зміну формулювання причин звільнення та за зустрічним позовом Бориспільської районної державної лікарні ветеринарної медицини до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 16 листопада 2007 року вона працювала на посаді завідувача аптекою Бориспільської районної державної лікарні ветеринарної медицини (далі - Бориспільська РДЛВМ). Наказом відповідача №194 від 24 жовтня 2014 року на підставі інвентаризаційного акту №3 від 28 липня 2014 року, наказу відповідача №152 від 15 вересня 2014 року, доповідної записки аудитної комісії від 15 вересня 2014 року, її звільнено з роботи у звязку з втратою довіри відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України.

Оскільки її звільнення з роботи було здійснено з порушенням вимог трудового законодавства, ОСОБА_2, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила внести зміни до зазначеного наказу та трудової книжки, змінивши формулювання підстави її звільнення з п.2 ст.41 КЗпП України на ст.38 КЗпП України (за власним бажанням).

Не погоджуючись з вказаним позовом, у січні 2015 року Бориспільська РДЛВМ звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, посилаючись на те, що Бориспільська РДЛВМ уклала з ОСОБА_2 договір про повну матеріальну відповідальність, оскільки посада завідувача аптечної установи міститься в переліку посад, з якими можуть укладатись договори про повну матеріальну відповідальність. Згідно з умовами договору ОСОБА_2 зобовязалась приймати, вести облік та зберігати передані їй під звіт препарати ветеринарної медицини. 28 липня 2014 року під час проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей в аптеці була виявлена нестача препаратів вартістю 4 164 грн. 82 коп. та були виявлені препарати з простроченим строком придатності вартістю 13 361 грн. 26 коп., а всього загальний розмір матеріальної шкоди, заподіяної Бориспільській РДЛВМ становить 17 526 грн. 08 коп. Однак ОСОБА_2 добровільно сплатила лише 1 928 грн. 05 коп. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється відшкодувати матеріальну шкоду у повному обсязі, Бориспільська РДЛВМ просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 15 598 грн. 03 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов Бориспільської РДЛВМ задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Бориспільської РДЛВМ матеріальну шкоду у розмірі 2 234 грн. 77 коп. У решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно з п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

У пункті 28 (абз. 2) постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам розяснено, що звільнення з підстав втрати довіри (п.2 ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри.

За змістом указаної норми матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом відповідача №116 від 15 листопада 2017 року ОСОБА_2 з 16 листопада 2007 року була прийнята на посаду завідувача аптекою Бориспільської РДЛВМ, що підтверджується записом в її трудовій книжці (а.с.15-19).

Посада завідувача аптечної установи міститься в розділі І Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці та соціальним питанням від 28 грудня 1977 року №447/24.

По справі встановлено, що 16 листопада 2007 року відповідно до інвентаризаційного опису та зрівняльної відомості ОСОБА_2 отримала під звіт перелік матеріальних цінностей препаратів ветеринарної медицини згідно з переліком (а.с. 89-90).

Судом встановлено, що 16 листопада 2009 року, 1 січня 2011 року та 1 січня 2013 року між Бориспільською РДЛВМ та ОСОБА_2 були укладені договори про повну матеріальну відповідальність працівника за надані йому під завіт матеріальні цінності (а.с.66, 91, 92), згідно з якими ОСОБА_2 зобовязалась вести облік та зберігати препарати, які були передані їй за інвентаризаційним описом та будуть надходити їй під звіт за весь час дії договорів.

Згідно з пунктом 5 цих договорів, ОСОБА_2 зобовязалась у випадку виявлення нестачі матеріальних цінностей, зверх норм, природного убутку або їх псування, відшкодувати підприємству вартість відсутніх або зіпсованих матеріалів. Вартість відсутніх, зіпсованих матеріальних цінностей стягується по діючих державних роздрібних цінах в повному розмірі збитків, завданих з його вини підприємству.

Наказом начальника Бориспільської РДЛВМ №194 від 24 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звільнено з роботи у звязку з втратою довіри на підставі п.2 ст.41 КЗпП України (а.с.11).

Підставою для звільнення став інвентаризаційний акт №3 від 28 липня 2014 року, складений комісією Бориспільської РДЛВМ за результатами інвентаризації товарно-матеріальних цінностей в аптеці Бориспільської РДЛВМ, згідно з яким виявлена нестача товарів вартістю 4 164 грн. 82 коп. та виявлені препарати з простроченим строком придатності вартістю 13 361 грн. 26 коп. (а.с.59-63), а також дані доповідної записки аудитної комісії від 15 вересня 2014 року, яка проводила аудит в аптеці Бориспільської РДЛВМ про те, що ОСОБА_2 неодноразово складала та виписувала накладні з приводу відпуску препаратів. Однак інформація про надходження грошових коштів за ці препарати відсутня (а.с.65).

По справі встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2015 року було зупинено провадження у даній справі для того, щоб запитати згоду профспілкового комітету Держветслужби Бориспільського району на звільнення ОСОБА_2 з посади завідувача аптекою Бориспільської РДЛВМ за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України (154-155).

На вказаний запит суду рішенням первинної профспілкової організації Бориспільської РДЛВМ від 13 березня 2015 року (протокол №3) надано згоду на звільнення позивача ОСОБА_2 за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП (а.с.156-160).

Отже, установивши, що ОСОБА_2, відноситься до категорії працівників, які безпосередньо обслуговують матеріальні цінності і з нею відповідачем були укладені договори про повну матеріальну відповідальність, однак вона внаслідок неналежного виконання своїх обовязків по зберіганню та веденню обліку препаратів допустила їх недостачу, прострочення їх придатності та порушила правила проведення операцій з матеріальними цінностями, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для її звільнення за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів про вчинення ОСОБА_2 дій, які б давали відповідачу підстави для втрати до неї довіри, не грунтуються на матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги заяву ОСОБА_2, в якій вона просила відповідача звільнити її з роботи за власним бажанням (а.с.13), оскільки вказана заява написана 23 вересня 2014 року, тобто після проведення інвентаризації та аудиту в аптеці Бориспільської РДЛВМ, що свідчить про те, що у такий спосіб ОСОБА_2 прагнула ухилитись від відповідальності за допущену нею нестачу препаратів, допущення прострочення їх придатності та порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зміни формулювання причини звільнення позивача в оспорюваному наказі №194 від 24 жовтня 2014 року та в її трудовій книжці, з п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України на ст.38 КЗпП України (за власним бажанням).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в період відпусток ОСОБА_2 обовязки завідувача аптекою неодноразово покладались на начальника Бориспільської РДЛВМ ОСОБА_3 відповідно до наказів відповідача (а.с.73-77) Однак, в матеріалах справи відсутні акти прийому-передачі препаратів, складених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку, що відсутність актів прийому - передачі препаратів у звязку з перебуванням ОСОБА_2 у відпусті, свідчить про неналежне виконання нею обовязків щодо введення обліку препаратів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Як зазначалось вище, у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх обовязків щодо зберігання та ведення обліку препаратів виникла їх нестача на суму 4164 грн. 82 коп.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 добровільно сплатила Бориспільської РДЛВМ в рахунок відшкодування заподіяної шкоди грошові кошти у розмірі 1 928 грн. 05 коп. Однак ОСОБА_2 відмовляється відшкодувати Бориспільській РДЛВМ матеріальну шкоду у повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь Бориспільської РДЛВМ матеріальної шкоди у розмірі 2234 грн. 77 коп.

При цьому, суд дійшов вірного висновку про відсутність законних підстав для стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 13 361 грн. 26 коп., оскільки чинним законодавством України про працю та договорами про повну матеріальну відповідальність, укладеними між сторонами, не передбачена матеріальна відповідальність ОСОБА_2 за прострочення строку придатності препаратів.

Таким чином висновки суду відповідають вимогам матеріального й процесуального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначені розміру збитків відповідач не застосував положення Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1891 від 10 грудня 2003 року, не заслуговують на увагу, оскільки це є лише припущеннями ОСОБА_2, яка у порушення ст.ст.10, 60 ЦПК України не надала доказів на підтвердження цих обставин, якими обґрунтовує свої заперечення та клопотання про призначення відповідної експертизи щодо визнання розміру шкоди, до суду не подала.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав їм належну оцінку і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді