АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Катющенко В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарях: Мовчан О.І., П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Макєєва Віталія Миколайовича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 травня 2015 року по справі №371/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків 25 травня 2015 року прийняв рішення у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 10-29/3797 від 18 липня 2007 року. Вважає, що зазначене рішення підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з порушенням вимог Закону України «Про третейські суди».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року заяву ОСОБА_2, заінтересована особа: ПАТ «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 травня 2015 року в справі № 371/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2стягнення заборгованості за договором кредиту №10-29/3797 від 18 липня 2007 року.

Не погодившись зі вказаною ухвалою суду представник ПАТ «Укрсоцбанк» Макєєв В.М. подав апеляційну скаргу вякій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його заяви та залишити рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 травня 2015 рокув справі № 371/15 без змін.

Посилається на те, що до спадкоємця ОСОБА_2 перейшли усі права та обв'язки позичальника - спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняв спадщину незважаючи на те, що не оформив її юридично.

Крім того, зазначає, що кредитний договір був укладений до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейськими судами», а тому норми цього закону не можуть бути застосовані до умов кредитного договору щодо вирішення спорів між сторонами в третейському суді. Вказує, що кредитний договір містить третейське застереження щодо вирішення спорів між сторонами в третейському суді, що є невід'ємною частиною кредитного договору, а тому додаткової згоди спадкоємця щодо вирішення спору за кредитним договором в третейському суді не вимагається. Твердження суду відносно того, що ОСОБА_2 мав брати участь у формуванні складу третейського суду є також безпідставним, а тому вважає, що рішення третейського суду прийняте відповідно до закону та підстав для його скасування не має.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Макєєв В.М. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що рішення підлягає скасуванню, оскільки Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків прийняв рішення у справі №371/15, яка не підвідомча третейському суду відповідно до Закону України «Про третейські суди» та рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченого третейською угодою, оскільки права та обов'язки за третейською угодою нерозривно пов'язані з особою, стороною такої угоди, в даному випадку позичальника, та не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 25 травня 2015 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків прийняв рішення у справі № 371/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким позов задовольнив та стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №10-29/3797 від 18 липня 2007 року в сумі 174 711,74 грн.

З матеріалів справи вбачається, що договір кредиту №10-29/3797 від 18 липня 2007 року був укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Відповідно до листа П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 є його син - ОСОБА_2

Статтею 17 ЦПК України визначено, що сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 3 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Відповідно до ст.13 вищевказаного Закону, якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід'ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому.

Якщо третейська угода укладена у вигляді окремої угоди, то у разі заміни кредитора у зобов'язанні останній повинен повідомити нового кредитора про її існування. Зміна третейської угоди в такому випадку можлива лише за умови явно вираженої згоди іншої (інших) сторони (сторін) угоди.

Пунктом.6.2 договору кредиту визначено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди» домовилися про те, що спір розглядатиметься одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Раскової,15.

У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядатиметься третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до положень статтей 2, 5 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом та право передачу спору на розгляд третейському суду належить виключно сторонам третейської угоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що угода про передачу спору на вирішення третейського суду припиняється смертю боржника, оскільки нерозривно пов'язана з його особою і у зв'язку з чим не може бути виконана іншою особою, в даному випадку спадкоємцем, оскільки обов'язок останнього полягає не у виконанні умов договору, в якому укладено третейське застереження, оскільки спадкоємець не є ні стороною договору, ні стороною третейської угоди, а до спадкоємця переходять лише відповідні боргові зобов'язання спадкодавця, але у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Доводи апелянта про те, що оскільки кредитний договір містив відповідне третейське застереження щодо вирішення спорів між сторонами в третейському суді, а тому на таке застереження поширюються правила правонаступництва у зв'язку з чим непотрібно було додаткової згоди відповідача щодо вирішення спору в третейському суді колегія суддів відхиляє, оскільки з урахуванням положень ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного в спадщину, тобто права та обов'язки спадкоємця зводяться лише до задоволення вимог кредитора спадкодавця, які існували на день смерті та лише у межах вартості отриманого у спадщину майна.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення третейського суду прийнято у спорі не передбаченому третейською угодою.

В статті 1 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків визначено, що порядок третейського розгляду справ третейським судом визначається чинним законодавством, Законом України «Про третейські суди» та цим Регламентом.

Статтею 51 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що рішення третейського суду може бути оскаржено сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять зам межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам ст.ст. 16-19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вказаний спір підвідомчий третейському суду виходячи з наступного.

Статтею 6 Закону України « Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України « Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку ( кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання споживчого кредиту.

Отже, колегія суддів вважає, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач .

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором ухвалено 25 травня 2015 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

А тому третейський суд розглянув справу в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди».

Аналогічна правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі № 6-856цс15, який відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст.389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 травня 2015 року.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив ухвалу, що відповідає вимогам закону.

Ухвалу суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - МакєєваВіталія Миколайовича - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: