Справа № 645/1983/15-ц
Провадження № 2/645/1197/15
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2015 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації,
Позивач ОСОБА_2І у ході судового розгляду позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним вище, у подальшому надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явилася у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином .
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить 5/6 частин однокімнатної приватизованої квартири № 66 по вул.Танкопія, у м.Харкові, після смерті ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16 березня 1998 року, 1/6 частини зазначеної квартири належить ОСОБА_3, що підтверджується копією технічного паспорту, повідомленням Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Виконавчого комітету Харківської міської ради від 21.09.2015 року, інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З 1998 року позивач мешкає у квартирі № 66 по вул.Танкопія, у м.Харкові, відповідач на території м.Харкова та Харківської області не зареєстрована, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області.
Як вбачається з наданих копій квитанцій, позивач сплачує всі комунальні послуги, зробила в квартирі ремонт, поміняла вікна, двері, що підтверджується відповідними квитанціями, тобто підтримує квартиру в належному стані, відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні спільної квартири.
Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.
Відповідно до ст. 183 ЦК України однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є річчю неподільною, оскільки частка співвласника ОСОБА_3 є незначною та розподіл квартири в натурі відповідно до ідеальних часток не можливий.
Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.
Відповідно до п.1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.
Не користуючись своєю часткою квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, не приймаючи участь в утриманні квартири, у її поточному ремонті та сплаті комунальних платежів відповідач фактично відмовилася від права власності.
Враховуючи той факт, що частка відповідача у квартирі є незначною, не можливий ні її поділ в натурі між співвласниками, ні виділ частки у спільному майні співвласнику, ні встановлення порядку його користування між співвласниками, а також відповідач тривалий час не проживає в квартирі, не утримує її, не вносить коштів в рахунок її ремонту та плати комунальних послуг, я вважаю, що припинення права відповідача на частку у спільному майні, яким є вищезазначена квартира, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. :
Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку; що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутньої такої згоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою житловою площею.
Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 183, 347, 358, 360, 364, 365 ЦК України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику Застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року,- ст. ст. З, 10, 11, 60, 174, 209, 212-215,218, 224-229 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частку однокімнатної квартири № 66, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія,45, у м.Харкові
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частки однокімнатної квартири № 66, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 45 у м.Харкові.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий суддя: