Провадження № 2/344/5145/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

позивача ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Раніше перебували в шлюбі, який в наступному було розірвано. Позивачка вказує, що відповідач зловживає алкогольними напоями і у зв`язку з цим вчиняє скандали і завдає їй моральну шкоду, застосовує фізичне насильство. Тому позивачка просила суд про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселення із спірної квартири.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з підстав, що в ньому зазначені. Позивачка надала пояснення про те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, вчиняє скандали, застосовує фізичне насильство, одного разу відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за конфлікт.

В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили позов з тих підстав, що позивачка провокує конфлікти з відповідачем з метою його виселення зі спірної квартири, вважає позов надуманим, відповідач є співласником спірної квартири, має право на користування нею, відсутні підстави для виселення, що вказані в ст. 116 ЖК України.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 30/08/2010 р. розірвано шлюб сторін спору.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08/09/1998 р. відповідач та позивач є співласниками спірної квартири, частки яких складають по 1/3.

Відповідно до довідки №02-02/6360 сторони проживають в спірній квартирі.

Відповідно до інформації Івано-Франківського МВ УМВС було зареєстровано звернення з приводу сімейних конфліктів відповідача від 24/08/2010 р., 18/01/2010 р., 26/03/2011 р., 30/03/2013 р., 12/02/2014 р.

25/10/2015 р. позивачка подала заяву до Івано-Франківського МВ УМВС про те, що раніше зверталась щодо обставин приниження честі відповідачем, вказала, що відповідач бив її і душив.

Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України, ст. 319 ЦК України та п. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Таким чином користування спірною квартирою може бути здійснено співвласниками тільки спільно. Право власності відповідача на спірну квартиру не може бути порушено, шляхом ухвалення необґрунтованого доказами рішення про позбавлення відповідача права користування його житлом та права власності на житло.

Відповідно до п. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В свою чергу відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідн до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі МакКенн проти Сполученого Королівства, заява № 19009/04, п.41 50, Справа Кривіцька та Кривіцький проти України (Заява № 30856/03) 2 грудня 2010 року).

В свою чергу вст. 116 ЖК України вказано на підстави виселення членів сім`ї наймача в будинках громадського та державного житлового фонду. Однак спірне майно не відноситься до вказаного житлового фонду. Позивачем та його представником не доведено правових підстав для застосування спірної правової норми.

Так, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

При цьому необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Таким чином позивачка не наділена правом на позов про визнання відповідача таким, що втратив право на житло та виселення його на підставі ст. 116 ЖК України. Позов позбавлений правових підстав, а тому є формою зловживання правом на звернення до суду. Задоволення позову призвело б до порушення права власності відповідача щодо спірного житла.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселення з квартири АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський