"30" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Гаврилової О.В.,
при секретарі - Неділько Л.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вимоги позову підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволені позову, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі та просив визначити початкову ціну для реалізації предмету іпотеки в розмірі 338350,00грн., як вона визначена за домовленістю сторін, згідно п. 6 Іпотечного договору.
Відповідачі в судове засідання неодноразово не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог діючого законодавства, заяв чи клопотань від відповідачів не надходило.
Третя особа в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не направив.
З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно.
Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи убачається, що на виконання вимог Закону України „Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008 року Акціонерний комерційний банк „Форум" змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство „Банк Форум".
Публічне акціонерне товариство „Банк Форум" є правонаступником усіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку „Форум" згідно протоколу загальних зборів акціонерів (а.с.14-20).
Відповідно до положення статті 55 Закону України „Про Національний банк України", головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.
На підставі Постанови Правління Національного банку України №355 від 13.06.2014 року „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства „Банк Форум", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №49 від 16.06.2014 року, яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ „Банк Форум" з 16 червня 2014 року (а.с.21) та рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №106 від 28.05.2015 року продовжено строк здійснення процедуру ліквідації ПАТ „Банк Форум" на один рік до 16.06.2016 включно. (а.с. 23)
На підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №10 від 19.01.2015 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ „Банк Форум" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко Ірину Миколаївну (а.с. 22).
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Згідно вимог ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Застава виникає, серед іншого, на підставі договору (ч.1 ст.574 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).
В якості забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_3 за Кредитним договором №185/07/13-Z від 06.08.2007р., 07.08.2007 між АКБ «Форум» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 укладено іпотечний договір (а.с.11-13).
Відповідно до п. 2 Іпотечного договору, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передають в іпотеку АКБ «Форум» у якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, квартиру АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 4 Іпотечного договору, предмет іпотеки належить іпотекодавцям в рівних частинах кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Сімферопольським міськвиконкомом 21.06.1996р.
Відповідно до п. 5 Іпотечного договору, загальна вартість предмету іпотеки, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.08.2007 року становить 16 457,52 грн.
При цьому, згідно п. 6 Іпотечного договору, за домовленістю сторін предмет іпотеки оцінюється сторонами в 338 350,00грн.
Також в п. 14 Іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право, у випадку невиконання іпотекодавцями за цим або позичальником за Кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до цього договору та за рахунок визначеної від реалізації предмета іпотеки суми, переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання майна переданого в іпотеку, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.
Згідно п.26 Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя шляхом, серед іншого, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.
Реалізація предмета іпотеки, на якій звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачене рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» (п.27 Іпотечного договору).
З матеріалів справи вбачається, що позивач своїх зобов'язання за Кредитним договором №185/07/13-Z від 06.08.2007 р. виконав в повному обсязі, видавши грошові кошти на підставі заяви на видачу готівки №216337 від 07.08.2007 р. (а.с.1), однак ОСОБА_3 не виконує зобов'язання за кредитним договором перед позивачем, порушив умови цього договору, своєчасно не повертає кредитні кошти, не сплачує проценти за користування кредитним коштами, нараховану пеню.
Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
В матеріалах справи відсутні докази направлення вимоги до відповідачів та позичальника.
Разом з тим, положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
У пункті 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.
Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, що кореспондується з положенням п.3.2.2. Кредитного договору, яким передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим Договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов'язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов'язань.
Згідно ст. 572 ЦК України, ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно цієї ж статті Закону, особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем є іпотекодавцем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.
Згідно ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Також, ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду.
Згідно положень статті 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону.
Відповідачі та третя особа відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України не надали суду доказів повної та своєчасної оплати заборгованості за кредитним договором.
Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014р. у справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Судом встановлено, що кредит був правомірно наданий в іноземній валюті - доларах США, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: банківською ліцензією, дозволом та додатком до нього (а.с.17-20).
Однак, згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 3-29гс15 від 01 квітня 2015 року, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.
З огляду на вищенаведене, вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, оскільки право позивача задовольнити свої вимоги у такій спосіб передбачено як умовами Іпотечного договору, так і нормами Закону України «Про іпотеку», з урахуванням вимог закону щодо обчислення та стягнення пені.
Положеннями пункту 42 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
При цьому, згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 27.05.2015р. у справі №6-61цс15, при зверненні стягнення на предмет іпотеки необхідно зазначати не лише загальний розмір заборгованості, а й усі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону «Про іпотеку».
Тому суд вбачає передбачені законом підстави для визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, в розмірі, визначеному за погодженням сторін в Іпотечному договорі, про що також просить представник позивача у своїй заяві, в сумі - 338350,00грн.
7 червня 2014 року набув чинності Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Таким чином, установлений Законом № 1304-VII мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).
Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Оскільки Закон № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.
Така правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (№ 6-58цс15), 9 вересня 2015 року (№ 6-483цс15).
З огляду на викладене рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відстрочити відповідно до ст.217 ЦПК України.
Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі сумі 3654,00грн. тобто по 1827,00грн. з кожного відповідача, від сплати якого позивач був звільнений при зверненні до суду.
На підставі викладеного, ст. 509, 525, 526, 536, 546, 549, 572, 575, 587, 590, 610, 611, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 1, 5, 7, 12, 33, 35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст. 10, 11, 57-60, 74-77, 88, 179, 197, 212-215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Відповідно до ст.217 ЦПК України, відстрочити виконання рішення суду з підстав, встановлених п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір у розмірі 1827,00грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в дохід держави судовий збір у розмірі 1827,00грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя