Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, просило:

"Звернути стягнення на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на предмет іпотеки: квартиру під АДРЕСА_1 загальною площею - 62,60 кв.м., житловою - 42.30 кв.м., що належить на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М., 19 серпня 2005 року за реєстровим №1348 зареєстрований в книзі за реєстровим номером 3935 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (04050 м. Київ, вул. Артема, -60, ) за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філій "Центральну РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" по кредитному договору №321-06-Ип від 02.11.2006 року в розмірі 7 537 621 (сім мільйонів п'ятсот тридцять сім тисяч шістсот двадцять одна) гривня 20 копійок, яка включає в себе: 57 735 (п'ятдесят сім тисяч сімсот тридцять п'ять) доларів США 16 центів (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 757 069,61 грн.) - сума строкової заборгованості; - 52 925 (п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот двадцять п'ять) доларів США 99 центів (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 694007,92 грн.) - сума простроченої заборгованості; - 968 (дев'ятсот шістдесят вісім) доларів США 29 центів (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 12 696, 99 грн.) - сума строкової заборгованості по нарахованим відсоткам; - 94 662 (дев'яносто чотири тисячі шістсот шістдесят два) долари США 84 центи (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 1 241 294, 88 грн.) - сума простроченої заборгованості по відсоткам; - 4832551 (чотири мільйони вісімсот тридцять дві тисячі п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 80 копійок - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотків.

З метою вжиття заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки, а саме: квартири під АДРЕСА_1 передати її в управління Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" (04050 м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ) до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит".

Виселити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн.НОМЕР_1); ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн.НОМЕР_2); ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) законним представником якого є ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1); ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн.НОМЕР_3); ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_5), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, іпн.НОМЕР_4) та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих мешканців квартири АДРЕСА_1, згідно ст. 39 Закону України "Про іпотеку", що є предметом позовних вимог. (а.с. 1-8)

Представник позивача Садовський М.О. в судовому засіданні позовній вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в поданій заяві, та додаткових поясненнях на позов, які в письмовому вигляді приєднано до матеріалів справи, просив позов задовольнити, пояснив, що 02 листопада 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит" (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит") та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №321-06-Ип, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 99 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 15% річних. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 23 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, за умовами якого, Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру під номером АДРЕСА_1 Факт неналежного викання зобов'язань по кредитному договору встановлена рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2012 року, яким присуджено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_12 (Поручитель), як солідарних боржників, користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1 660 638 грн. 79 коп., яке набрало законної сили та пред'явлено до примусового виконання, однак до цього часу не виконано боржниками. Враховуючи той факт, що відповідачем ОСОБА_2, як Позичальником, не виконуються умови кредитного договору, станом на 21 серпня 2014 року заборгованість по кредитному договору становить 7 537 621 грн. 20 коп., позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру під АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "Банк "Фінанси та Кредит" по кредитному договору №321-06-Ип від 02.11.2006 року в розмірі 7537621 гривня 20 копійок, та з урахуванням положень ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 Житлового кодексу України, позивач просить виселити відповідача ОСОБА_2 разом з членами сім'ї - малолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_7, які вселилися та проживають в цій квартирі, та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою даної квартири, що є предметом позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи, посилаючись на те, що 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", яким передбачено встановлення тимчасової заборони у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", також зазначає, що відповідач не визнає розмір заборгованості по кредитному договору, який визначено позивачем в розмірі 7 537 621,20 грн., вважає розрахунки заборгованості необґрунтованими та суперечливими. Крім того, представник відповідача в своїх запереченнях на позов вказує на те, що задоволення вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки порушить права малолітніх дітей відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що є прямим порушенням основних засад державної політики в сфері охорони дитинства взагалі та зокрема щодо права дитини на житло.

Відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи - Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява, про розгляд справи у відсутність уповноваженого представника третьої особи.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшли письмові пояснення, зі змісту яких убачається що третя особа заперечує проти позову, вважає що прийнятим рішенням можуть бути порушені права дітей та просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 02 листопада 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит" (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит") та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №321-06-Ип, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 99 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 15% річних.

Відповідно п.п. 3.2, 3.3 Кредитного договору Позичальник зобов'язувався повернути кредитні ресурси, отримані за кредитним договором до 01 листопада 2021 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов'язувався щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами.

Пунктом 3.4 Кредитного договору обумовлено, що банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору у випадках, якщо позичальник у період дії договору порушував будь-які його умови, у тому числі несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентах, відповідно до пунктів 3.2, 4.3, 4.4, 5.1, 5.3, 5.6 цього договору.

Пунктом 4.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує відсотки щомісяця в строк до 10 числа згідно Додатку №1 до Договору

Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6., Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених Договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. (а.с. 22-26)

23 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №321-06-Ип від 02.11.2006 року, за умовами якої, сторони дійшли згоди, викласти п. 2.1 Кредитного договору №321-06-Ип від 02.11.2006 року в наступній редакції: "Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах передбачених договором, кредитні ресурси в сумі 119000,00 дол. США зі сплатою по процентній ставці 15 % річних".

Пункт 3.2 викласти в наступній редакції: "Позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути Кредитній ресурси, отримані по даному договору, до 01 листопада 2021 року. Погашення відбувається шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов'язується щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по наданим Кредитним ресурсам в розмірі 663,63 дол. США, згідно графіку зниження розміру заборгованості." (а.с. 28)

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, за умовами якого, Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру під номером АДРЕСА_1 Зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором №321-06-Ип від 02 листопада 2006 року на суму 99000,00 дол. США, строком до 01 листопада 2012 року, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, виходячи із процентної ставки 15 % річних, а також комісійної винагороди за Основним зобов'язанням, неустойки за цим договором або за основним зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за Основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог. У випадку зміни сторонами Основного зобов'язання процентної ставки за користування Кредитними ресурсами, Іпотекодавець зобов'язується невідкладно укласти з Іпотекодержателем відповідним додатковий договір до цього договору. Узгоджена сторонами вартість Предмету іпотеки, враховуючи оцінку, викладену у Висновку про вартість об'єкта оцінки житлового приміщення, складеного ПП "Олімп" 25 вересня 2006 року, становить 629 735 грн. (а.с. 29-31)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" поняття іпотеки визначається як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду.

Із змісту ч.1 ст.38 та ч.1 ст.39 Закону випливає, що суд має право прийняти рішення про задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому може передбачити право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому у рішенні суду має бути зазначено, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України "Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів").

Як з'ясовано судом, 18 квітня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"до ОСОБА_1, ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено частково.

Судом присуджено стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_12 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1 660 638 (один мільйон шістсот шістдесят тисяч шістсот тридцять вісім) гривень 79 копійок. Судом присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 850,00 грн. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 60,00 грн., тобто загальною сумою 910 грн. 00 коп. Судом присуджено стягнути з ОСОБА_12 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"судові витрати по сплаті судового збору в сумі 850,00 грн. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 60,00 грн., тобто загальною сумою 910 грн. 00 коп. (а.с. 35-38)

Згідно інформації, яка надана Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 30 грудня 2014 року у відповідь на звернення АТ "Банк "Фінанси та кредит", 27 червня 2012 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2214/2011, виданого 16 травня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_12 на користь АТ "Банк "Фінанси та кредит" боргу в сумі 1 661 548,79 грн., однак 10 грудня 2014 року державним виконавцем на підставі п.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, копія якої разом з оригіналом виконавчого документа направлена на адресу стягувачу.

В той же день, 27 червня 2012 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2214/2011, виданого 16 травня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк "Фінанси та кредит" боргу в сумі 1 661 548,79 грн., який на даний час перебуває на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, станом на 30 грудня 2014 року боржником борг не сплачено та становить 1 661 548,79 грн.

Виходячи з предмету позову, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" посилається, як на підставу звернення стягнення на предмет іпотеки, на порушення з боку Позичальника, яким виступає відповідач ОСОБА_2, зобов'язань за Кредитним договором №321-06-Ип від 02 листопада 2006 року, щодо своєчасної сплати основного кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 7 537 621 грн. 20 коп., яка включає: 57 735 доларів США 16 центів (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 757 069,61 грн.) - сума строкової заборгованості; 52 925 доларів США 99 центів (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 694007,92 грн.) - сума простроченої заборгованості; 968 доларів США 29 центів (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 12 696, 99 грн.) - сума строкової заборгованості по нарахованим відсоткам; 94 662 долари США 84 центи (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 1 241 294, 88 грн.) - сума простроченої заборгованості по відсоткам; - 4832551 гривня 80 копійок - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотків.

Як роз'яснено у п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Таким чином, пред'явленню вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки повинна передувати вимога саме про стягнення суми боргу, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки може бути одним із способів виконання рішення суду про стягнення суми боргу.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що позивач скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту, ці обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2012 року, яким задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1, ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за договором кредиту, та присуджено стягнути з відповідачів, як солідарних боржників, заборгованість за кредитним договором в розмірі 1660 638,79 коп., в той же час в межах даного спору позивачем не наведено правового обґрунтування підстав звернення з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом, яка визначена позивачем в сумі 7 537 621,20 грн., при цьому при проведенні розрахунків загального розміру заборгованості по кредитному договору, яка розрахована станом на 21 серпня 2014 року, позивачем включено тіло кредиту, поточну заборгованість по тілу кредиту, відсотки за користування кредитом, прострочені відсотки та пеню за прострочення заборгованості по основному боргу та відсотків, починаючи з 2006 року, тобто без врахування обставин, які встановлені рішенням суду від 18 квітня 2012 року, яке набрало законної сили та пред'явлено до примусового виконання в частині боржника ОСОБА_2, а в силу вимог ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" пред'явлених до ОСОБА_2 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №321-06-Ип від 02 листопада 2006 року, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки є одним із способів виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору, в той же час всупереч вимог ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити дійсний розмір заборгованості, яка виникла у відповідача ОСОБА_2., що унеможливлює надати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом , яка встановлена рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2012 року, та вартості іпотечного майна, за відсутності оцінки вартості іпотечного майна, що є предметом доказування в межах даного спору, в той же час відповідно до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При вирішенні даного спору суд враховує, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року.

Відповідно до ст.1 вищевказаного Закону визначено, що протягом його дії:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. метрів для квартири та 160 кв. метрів для житлового будинку.

Даним вимогам щодо нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, і надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, квартира за адресою АДРЕСА_1 відповідає, оскільки її площа не перевищує 140 кв. м. (62,60 кв.м.).

Дані щодо наявності у відповідача іншого нерухомого житлового майна в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на зазначене майна за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене мана, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, задоволені бути не можуть, оскільки визначена позивачем сума кредитної заборгованості заперечується відповідачем, надані позивачем розрахунки заборгованості містять суперечливі дані, також враховуючи, що предметом позову є нерухоме майно, яке підпадає під дію мораторію.

Відповідно до ст. ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку", одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

3гідно ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщенні, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідно до жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статі 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку вставленою частиною третьою цієї статі.

Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Згідно положень частини першої та четвертої ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ч.2 ст.11, ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно - гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку.

Декларацією прав дитини (ст.4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст.3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини.

Як убачається з матеріалів справи, Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" окремо пред'явлені вимоги про виселення ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих мешканців квартири АДРЕСА_1, разом з тим, правовідносини між сторонами, пов'язані з визнанням права власності на об'єкт нерухомості за позивачем, виселенням відповідачів з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку всіх осіб зареєстрованих в житловому приміщенні, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на дату винесення судового рішення нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, оскільки судом не встановлено передбачених законом підстав для здійсненні стягнення на іпотечне майно, тому вимоги щодо примусового виселення мешканців з квартири та їх зняття з реєстрації, не можуть бути задоволені.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 526, 612, 1054 Цивільного кодексу України, ст.стс. 64, 65, 109 Житловго кодексу України, ст. ст. 1, 12, 33, 38, 39, 40 Закону України "Про іпотеку", ст.ст.11, 18 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 1, 4, 5 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я