У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Лесик Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 березня 2015 року у справі № ІБ-734/15,

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ПАТ «Ідея Банк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 березня 2015 року у справі № ІБ-734/15.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За вимог ч.1 1 ст. 389-9 ЦПК України, їх не явка не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р27.215.70269, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби.

20 березня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Р27.215.70269 від 02 вересня 2013 року у розмірі 25519 гривень 02 копійки та витрати по оплаті третейського збору у розмірі 95 гривень 00 копійок.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Так, п. 5.4. Розділу 5 кредитного договору, укладеного між сторонами, містить третейське застереження щодо вирішення спорів Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків.

Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Вказаний Закон набрав законної чинності 12 березня 2011 року.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 від 20 травня 2015 року визначено, що «Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

Крім того, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, визначено, що відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Статтею 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За вказаних обставин, суд вважає, що вищезазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України в постановах від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, підлягають застосуванню в межах розгляду заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, оскільки за вимог п.2 ч.1 ст. 389-10 Цивільного процесуального кодексу України, підставою для відмови судом у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду є прийняття третейським судом рішення у справі, яка не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

З огляду на викладене вбачається, що відповідач є споживачем послуг банку, враховуючи те, що кредит останньому надавався на поточні потреби, у зв'язку з чим в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейському суду така справа не підвідомча.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389-10 Цивільного процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви ПАТ «Ідея Банк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення Третейського суду.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про відмову у задоволенні заявлених ПАТ «Ідея Банк» вимог, то з урахуванням положень статті 88 ЦПК України, відшкодування судового збору, у разі відмови у задоволенні заяви не підлягають.

Керуючись ст. ст. 88, 197, 210, 360-7, 389-9, 389-10 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 5, 12 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 березня 2015 року у справі № ІБ-734/15 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: