АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Таран Н.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар: Шпирук О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 16 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, відшкодування збитків та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про захист прав споживача, відшкодування збитків та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в частині визнання недійсним договору споживчого кредитування та відшкодування збитків. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Кредитний договір був укладений ним під впливом обману з боку ПАТ «Дельта Банк», за відсутності інформації про сукупну вартість кредиту, а тому він має бути визнаний недійсним з відшкодуванням збитків у подвійному розмірі.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ПАТ «Дельта Банк» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 квітня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції позивача, викладеній в його Заяві № 006-29123-020413 був укладений кредитний договір. За умовами договору банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок з оформленням платіжної картки (тарифний пакет «Нова Готівочка») зі встановленням ліміту кредитної лінії на суму 15000,00 грн. строком на 364 календарних дні (п. п. 2.1 - 2.6 частини 2 заяви) (а. с. 5-9).

Пунктом 1.5 заяви ОСОБА_1 доручив банку здійснювати з вищевказаного відкритого рахунку договірне списання грошових коштів, що складають сплату страхових внесків на користь страхової компанії ПрАТ «СК» «Дельта життя», з якою він уклав договір добровільного страхування № 006-29123-020413 від 02 квітня 2013 року.

Згідно з п. 1.6. заяви передбачено, що порядок надання та користування кредитом визначений заявою позичальника від 02 квітня 2013 року, Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 року та Тарифами на обслуговування платіжних карток тарифний пакет «Нова Готівочка», затверджених рішенням Тарифного комітету АТ «Дельта Банк», протокол № 395 від 8 листопада 2011 року.

Згідно укладеного ОСОБА_1 договору умовами тарифного пакету «Нова Готівочка» було передбачено: обов'язковий мінімальний платіж - держатель зобов'язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов`язкового мінімального платежу, який складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит (тариф 1.4.1), плати за обслуговування (тариф 1.5), овердрафту, процентів за недозволений овердрафт (тариф 1.4.3), штраф за прострочену заборгованість (тариф 3.1) та суми заборгованостей минулих періодів.

За обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії встановлено процентні ставки, зокрема, процент за користування кредитною лінією - 0,0001 % річних (тариф 1.4.1), процент на позитивний залишок - 3% річних, процент за недозволений овердрафт - 48% річних (тариф 1.4.3) та встановлена плата за обслуговування кредитного ліміту, яка включає в себе надання послуг інформування держателя про зміну кредитного ліміту у вигляді надсилання виписок - 3,50% (тариф 1.5), штраф за прострочену заборгованість обов'язкового мінімального платежу - 0,01 %, але не менше та/або не більше 150 грн. за кожен факт прострочення (тариф 3.1) (а. с. 6).

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, відшкодування збитків та моральної шкоди. Просив визнати недійсним договір споживчого кредитування від 02 квітня 2013 року № 006-29123-020413 укладений між ним та відповідачем, стягнути з відповідача у подвійному розмірі збитки в сумі 11320 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Зазначив, що договір споживчого кредитування від 02 квітня 2013 року був укладений ним під впливом обману з боку ПАТ «Дельта Банк». З огляду на умови під час укладення договору він не міг усвідомити, що його очікує в ході його реалізації. Якщо б на час підписання договору у Тарифах на обслуговування було вказано, що частка обов'язкового погашення тіла кредиту складає не 3%, а 2% і додатково понад сумнівних 3,5% плати за обслуговування кредиту ще плюс 1% - страховий внесок, то такий договір би він не уклав. Внаслідок неправомірних дій, психологічного тиску по телефону з боку співробітників банку йому завдано моральну шкоду.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суд першої інстанції.

Так, за правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справпро визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Як було встановлено, під час укладання договору споживчого кредитування від 02 квітня 2013 року ОСОБА_1 було ознайомлено з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, а також умовами кредитування. Згідно з п. 2.5 заяви-пропозиції ОСОБА_1 підтвердив, що до підписання ним цієї пропозиції (оферти) він ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення ліміту кредитної лінії) та орієнтовану сукупну вартість кредиту відповідно до законодавства України. Згідно з пунктами 7.1 та 8 частини 3 кредитного договору ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився з Правилами та Тарифами банку, повністю згодний з ними, їх зміст він розуміє, зобов'язався їх дотримувати; отримав від банку в дату підписання ним зазначеної пропозиції примірник Правил і Тарифів (п. 9 частини 3 Заяви), а також інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» .

Аналіз змісту вказаних заяви (пропозиції) від 02 квітня 2013 року, Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта-Банк», Тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Нова Готівочка», пам'ятки по користуванню кредитом тарифний пакет «Нова Готівочка» дає підстави обґрунтовано стверджувати, що вказані документи містять повну інформацію щодо умов кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту відповідно до законодавства України.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе встановлену статтями 15 і 23 цього Закону відповідальність, що не передбачає як наслідок визнання договору недійсним. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» саме по собі ненадання або неповне надання інформації не свідчить про введення особи в оману.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не було надано будь-яких належних доказів введення його в оману при укладенні договору споживчого кредитування від 02 квітня 2013 року.

Наданий ОСОБА_1 примірник заяви-анкети на отримання кредитуміститьвчинений представником банку напис щодо сумта часвнесення платежів: «975 грн.» «до 20 числа +150 ". Напис спростовує доводи позивача про наявність підстав вважати, що сума страхового платежу 150 грн. входила до суми 975 гривень мінімального платежу за кредитом.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м.Києва від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді