Справа № 214/4727/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 липня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просять: надати матері ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_1 дозвіл на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди та супроводу батька, ОСОБА_4 до досягнення ОСОБА_5 повноліття; надати дозвіл матері ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_1 без нотаріальної згоди батька ОСОБА_4 на оформлення та виготовлення проїзних документів на право тимчасового виїзду за кордон малолітньої ОСОБА_5.

В обґрунтування позову навели наступне. ОСОБА_3 з 18.08.2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який було розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2013 року. Від спільного життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час дитина постійно проживає разом з матір'ю за адресою: м. Кривий Ріг, пр. 200 річчя Кривого Рогу,30/5, яка матеріально її утримує та належним чином піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Окрім того, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2013 року місце проживання дитини - ОСОБА_5 було визначено разом з матірю ОСОБА_3.

З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачам у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

На даний час позивачі мають можливість вивезти дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення. ОСОБА_1 бабуся ОСОБА_5 також має на меті поїхати з онучкою за кордон. Однак, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку, дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_5 за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої.

Вважають, що виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, а також покращить її стан здоровя. Але незважаючи на це, колишній чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4, безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить.

Вважають, що така позиція ОСОБА_4, шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

У зв'язку із неможливістю отримати згоду відповідача на оформлення проїзного документа дитини та на тимчасовий виїзд її за кордон, змушені звернутись до суду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала повністю, підтвердивши зміст позовної заяви.

Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримав повністю, підтвердивши зміст позовної заяви.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивачки ОСОБА_1 та представника позивачок, судом проведено заочний розгляд справи.

Свідки ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що позивачок знає протягом 3-4 років. Коли перебував в гостях у позивачки ОСОБА_3, у його присутності, остання спілкувалася за допомогою «скайпу» з відповідачем, який сказав, що ніяких дозволів на виїзд за кордон доньки не надасть. Зазначена розмова відбувалася у 2012 році. Йому, свідку, відомо, що відповідач дитиною не цікавиться. Пізніше, позивачі намагалися знов звязатися з відповідачем, але нічого не вийшло.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що знайомий з позивачками протягом 3-4 років. Йому відомо, що позивачки бажають щоб дитина мала можливість виїхати за кордон. Коли перебував в гостях у позивачки ОСОБА_3, у його присутності, остання спілкувалася за допомогою «скайпу» з відповідачем, який сказав, що ніяких дозволів на виїзд за кордон доньки не надасть. Зазначена розмова відбувалася у 2012 році. Йому, свідку, відомо, що відповідач дитиною не цікавиться. Пізніше, позивачі намагалися знов звязатися з відповідачем, але нічого не вийшло.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про народження (а.с.10,11), рішення суду (а.с.12,13-14), довідка (а.с.15).

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

Позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2013 року, що вбачається з рішення суду (а.с.12).

Від шлюбу позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 мають малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина постійно проживає з ОСОБА_3 за адресою: м. Кривий Ріг, пр. 200річчя Кривого Рогу, 30/5, та перебуває на її утриманні, що підтверджується поясненнями позивачки ОСОБА_1 та представника позивачок.

Позивачка ОСОБА_1 доводиться малолітній ОСОБА_5 бабусею, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.10,11), рішенням суду (а.с.12).

Згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2013 року, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом з матір'ю ОСОБА_3, що вбачається з рішення (а.с.13-14).

З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні дитини не приймає, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, що підтверджується поясненнями позивачки ОСОБА_1 та представника позивачок, показаннями свідків.

На даний час позивачі мають намір вивезти дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення, бажають щоб дитина побачила світ, відпочила та оздоровилася. Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_5 за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої, що підтверджується поясненнями позивачки ОСОБА_1 та представника позивачок, показаннями свідків.

Встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються нормами СК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України».

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані: піклуватися про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. У відповідності до ст. 257 СК України, зокрема, баба, має право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадяни України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом. Підстави для обмеження у праві виїзду громадян України за кордон передбачені ст. 6 названого Закону.

Судом встановлено, що позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають намір виїхати за кордон України, надати можливість дитині відпочити та оздоровитися, побачити іншу державу. Ці наміри позивачки ОСОБА_3 узгоджуються з її обовязком піклуватися про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, відповідають інтересам дитини. Також, ці наміри позивачки ОСОБА_1 узгоджуються з її правом спілкуватися зі своєю онукою, брати участь у її вихованні.

Судом не встановлено передбачених законом підстав для обмеження виїзду дитини за кордон. Тому батьками ОСОБА_5, відповідно до ч.7 ст.7 СК України має бути забезпечена можливість здійснення права дитини на виїзд за кордон.

Згідно ст.3 вказаного Закону, правила перетинання Державного кордону громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян, які не досягли 16 - річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що відповідач не надає дозвіл на виїзд за кордон ОСОБА_5, чим безпідставно обмежує права дитини, тому право дитини на виїзд за кордон має бути захищеним шляхом надання судом такого дозволу.

Таким чином, позивачі, діючи у відповідності до ст. ст. 154, 258 СК України, які надають право батькам та бабі на звернення до суду за захистом прав та інтересів дитини та відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України обґрунтовано звернулися до суду за захистом прав малолітньої дитини.

З урахуванням наведеного та зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, а також небажання батька дитини надати згоду на виїзд дитини за кордон, суд вважає, що маються підстави для надання дозволу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, а також оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття.

Вислухавши позивачку ОСОБА_1, представника позивачок, свідків, та дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки ОСОБА_3 належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., а також на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 154, 257, 258 СК України, ст.ст. 1,4,6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. ст. 8, 10, 11, 88, 208, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Надати матері ОСОБА_3 дозвіл на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Надати бабусі ОСОБА_1 дозвіл на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Надати дозвіл матері ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_1 без нотаріальної згоди батька ОСОБА_4, на оформлення та виготовлення проїзних документів на право тимчасового виїзду за кордон малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., а також на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов