Єдиний унікальний номер 234/4189/15-ц Номер провадження 22-ц/775/350/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Новікової Г.В.,

при секретарі: Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Артемівську Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2015 року і до повноліття дитини. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: судом не було враховано приписи ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, в яких зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції не враховано, що він добровільно сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу, матеріально допомагає непрацездатній матері, що має невелику пенсію, та на теперішній час він мешкає однією сімєю без реєстрації шлюбу з жінкою, яка має неповнолітню дитину, батько якої не сплачує на її утримання аліменти. Неврахування всіх цих обставин ставить його в скрутне матеріальне становище. У той же час позивачка отримала одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 13000,00 грн. та щомісячно отримує допомогу у розмірі 860,00 грн. і ця сума разом з аліментами може перевищувати встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Просив рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнутих

аліментів та стягнути з нього на користь позивачки на утримання дитини 1/8 частину заробітку щомісячно.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка з доводами апеляційної скарги не погодилася, просила її відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про слухання справи за його відсутністю, просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з матірю (а.с. 6, 7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини, майнового становища відповідача та обґрунтованості вимог щодо розміру аліментів, та вважав можливим стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, відповідно до положень статті 183 СК України.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 182, 183 СК України, відповідно до яких суд врахував стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів з додержанням норм матеріального права, та максимально можливим урахуванням інтересів дитини, тобто виконав свій обовязок щодо забезпечення спеціального захисту прав дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, які передбачені ст. 27 Конвенції про права дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано його матеріальне становище та витрати, які він несе на утримання інших осіб, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом в кожному конкретному випадку.

Виходячи з вищенаведеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання їх малолітньої доньки аліментів в розмірі ? частини з усіх видів доходу, однак не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду, до повноліття дитини.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів є розумним та справедливим, відповідає інтересам дитини.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що доходи відповідача за вирахуванням всіх сум, будуть меншими ніж встановлений законодавством прожитковий мінімум, а доходи дитини можуть перевищувати встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку є припущенням, оскільки не наведено ніяких конкретних обставин та не надано будь-яких доказів, які б свідчили про зазначене.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства. У рішенні наведені відповідні мотиви, з яких суд його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не спростовуються доводами скарги. У звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: