АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3755/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3868/15Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Акопян В.І., Лобова О.А.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава Домофон» про розірвання договору, усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3. В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в

м. Полтава є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, що підтверджується витягом з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6). Також вона є власником іншої 1/2 частини квартири на підставі договору довічного утримання від 07 червня 2006 року, укладеного між нею та ОСОБА_3 (а.с.9).

В підїзді будинку, де знаходиться квартира № 3 встановлено домофон.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір з ТОВ «Полтавадомофон» не укладали та не перебувають у будь-яких договірних відносинах з ТОВ «Полтавадомофон», навіть не сплачують кошти за користування домофоном.

Положеннями статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу у спосіб, який вона сама особисто визначає. Власник порушеного права може скористатися певним способом захисту свого права, які передбачені ст. 16 ЦПК України та їх перелік не є вичерпним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача до ТОВ «Полтавадомофон», суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_3 не є власником квартири №3, а тому обраний спосіб захисту її прав, який полягає у вимозі про усунення перешкод у користуванні власністю, не є вірним, а отже позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.

Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Полтавадомофон», оскільки вона не надала суду доказів того, що ТОВ «Полтавадомофон» порушило її право на користування і розпорядження квартирою №3 у будинку №9 по провулку Латишева в м. Полтава.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_4, колегія суддів виходить з наступного.

21 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений нотаріально посвідчений договір, який встановлює умови надання власником квартири №3 своєї згоди на встановлення домофону у підїзді 1 будинку №9 по провулку Латишева в м. Полтава.

Вказаним договором передбачено, що «Власник квартири №3» надає свою згоду на встановлення домофону у підїзді №1 будинку №9, який знаходиться по вулиці Латишева в м. Полтаві Полтавської області при слідуючих умовах:

- він не буде брати фінансової (матеріальної) участі у витратах щодо купівлі, встановлення, ремонту, експлуатації апаратури домофону у квартирі №3 підїзді №1 будинку №9, який знаходиться на вулиці Латишева в м. Полтаві Полтавської області;

- йому та членам його родини будуть безкоштовно передані 5 комплектів ключів від вхідних дверей будинку до введення обладнання домофону в експлуатацію;

- у разі пошкодження, втрати ключів від домофону він та члени його родини будуть отримувати їх безкоштовно від «Ініціатора встановлення домофону» для забезпечення права безперешкодного та безоплатного доступу у власну квартиру та приміщень спільного користування;

- з нього не буде стягуватися абонентська плата за користування домофоном, тобто не будуть стягуватися жодні щомісячні (щоквартальні) річні сплати за користування домофоном;

- до домофону буде безкоштовно підключене за рахунок «Ініціатора встановлення домофону» додаткове обладнання для людей з вадами слуху у квартирі №3 будинку№9, який знаходиться по вулиці Латишева в м. Полтаві Полтавської області;

- без його участі будуть усунені всі пошкодження стін, полу та інших елементів будинку, спричинені монтажем обладнання домофону «Ініціатором встановлення домофону»;

- на його вимогу та вимогу членів його родини домофон буде негайно відключатися у разі необхідності (виклик швидкої, аварійні ситуації, тощо) та у разі порушення умов цього договору зі сторони «Ініціатора встановлення домофону».

Із протоколу загальних зборів мешканців будинку №9 пров. Латишева підїзд №1 від 07.11.2014 року убачається, що рішення про встановлення домофону у підїзді прийняте більшістю мешканців цього будинку , а саме 9 мешканцями проти двох.

Домофон встановлений за кошти мешканців підїзду, а отже є їхньою спільною власністю.

Позивачі просять суд зобовязати відповідачів демонтувати домофон, тоді як його власником є не тільки відповідач ОСОБА_4, а і інші мешканці підїзду, які несли витрати на його встановлення та уклали договір з ТОВ «Полтава Домофон» на обслуговування домофону.

Позивачі не предявляли позовні вимоги про демонтування домофону до інших мешканців підїзду, які мають договірні відносини з ТОВ «Полтава Домофон» та які фінансували встановлення домофону.

Не є підставою для розірвання вказаного договору посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_4 не встановив спеціальне обладнання для людей з вадами слуху у належній їй квартирі, бо як убачається з її особистих пояснень такого пристрою на території України не виготовляють, а тому вона погодилась на проведення до її квартири спеціального дзвінка для людей із вадами слуху.

Твердження ОСОБА_2 про те, що із інформації, отриманої нею в мережі інтернет, їй відомо, що на території Російської Федерації такий пристрій виготовляється, не беруться до уваги, оскільки позивач не надала суду доказів про наявність у вільному продажі на території України такого пристрою. Крім того, умовами договору не визначено конкретно якими засобами вказана проблема буде вирішена під час встановлення домофону.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 щодо розірвання договору від 21 листопада 2014 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 провів до квартири ОСОБА_2 за її згодою спеціальний дзвінок для людей із вадами слуху. Відповідач виконав дану умову договору, а тому відсутні підстави для розірвання зазначеного договору.

Крім цього, умовами договору встановлені не тільки права позивача, а й обовязки (п.2.1. договору), а саме власник квартири №3 та члени його родини зобовязані користуватись домофоном у відповідності до Інструкції з користування домофоном та самовільно не втручатись в роботу домофону, дбайливо ставитись до апаратури домофону.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України.

Позивач не надала суду доказів того, що домофон у її квартирі не працює взагалі, а тим більше, що він не працює з вини відповідача ОСОБА_4

Крім того, із відповіді ТОВ «Полтавадомофон» від 19 червня 2015 року на заяву ОСОБА_2 убачається, що 15 червня 2015 року проведена перевірка технічного стану домофонної системи та вхідних дверей, порушень роботи домофону та переговорного пристрою в квартирі №3 не зафіксовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення домофону спричинило ОСОБА_2 та її сімї шкоду у вигляді конфліктів з сусідами, стресу у неї особисто та членів її родини не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_2 не надала жодного доказу у підтвердження того, що з вини відповідача ОСОБА_4 у неї стався викидень та вона понесла витрати на своє лікування з його вини.

Крім цього, для розірвання договору з цих підстав повинна бути встановлена не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вини відповідача ОСОБА_4 у спричиненні їй моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Таким чином, висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доводів, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності. Оцінка доказів судом проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1