Справа № 199/1417/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17.12.2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого Якименко Л.Г.

при секретарі Лавріщевій Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову посилався на те, що 29.11.2012 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики грошових коштів №5 на суму 221 049,00 гривень, строком повернення до 10.12.2012 року, на підтвердження чого відповідачем було складено розписку про отримання грошей у сумі 221049,00 гривень. У значений строк відповідач гроші не повернув, на неодноразові вимоги позивача про повернення грошових коштів відповідач не реагував, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму грошових коштів у розмірі 221049,00 гривень, інфляційні витрати у розмірі 56809,59 гривень, 3% річних у розмірі 14044,18 гривень за прострочення повернення боргу, а також понесені витрати по спліт судового збору.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, відповідач ніколи не укладав з позивачем ніяких договорів позики та не надавав розписку про отримання грошових коштів у сумі 221049,00 гривень.

Вислухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Судом встановлено, що згідно з наданими письмовими документами 29.11.2012 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір позики грошових коштів №5 на суму 221 049 гривень, строком повернення до 10.12.2012 року, на підтвердження чого від імені відповідача було складено розписку про отримання грошей у сумі 221049,00 гривень.

В ході судового розгляду представник позивача ОСОБА_5 зазначив, що договір позики грошових коштів від 29.11.2012 року та розписку про отримання грошових коштів у сумі 221049,00 гривень підписувала ОСОБА_6, яка працює бухгалтером разом з ОСОБА_3, та запевнила позивача, що суму позики вона передасть ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За встановлених під час судового розгляду обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не знайшло свого підтвердження факт укладання договору позики та отримання грошових коштів у сумі 221049 гривень саме відповідачем ОСОБА_3, навпаки представник позивача підтвердив, що кошти отримала особисто ОСОБА_6, а не ОСОБА_3, тому суд вважає ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя