Справа № 510/2221/15-ц Р І Ш Е Н Н Я
23.12.2015 року Ренійський районний суд Одеської області
У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,
при секретарі - Арабаджи Л.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду у місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності, -
Відповідач по справі, у судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Позивач у судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.
Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні:
-Копія договору купівлі-продажу від 03.10.2009 року;
-Копія заповіту від 24.03.1998 року;
-Копія технічного паспорту на будинок №51 по вул. Леніна, в с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області;
-Копія паспорта ОСОБА_1;
Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини:
Позивач звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на будинок №51 по вул. Леніна, в с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області пояснивши, що 03 жовтня 2009 року він домовився із відповідачем про купівлю житлового будинку з надвірними спорудами №51 по вул. Леніна, в с. Орлівка, Ренійського району. В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу. Позивач передав відповідачу гроші, а останній передав ключі від будинку.
Так як згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонував відповідачу привести домовленість у відповідності до вимог закону, на що відповідач відповів, що поки не може це зробити, так як будинок хоча і належить йому, однак правовстановлюючі документи ще не оформлені.
Позивач зазначив, що про існування подібних обставин йому не було відомо. Перед тим як придбати будинок, позивач опитав сусідів відповідача, які підтвердили, що саме він є власником будинку, який він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_3, який помер в 1998 році.
Технічного паспорта на будинок у відповідача не було, однак він запевнив, що оформить спадщину та приведе укладений договір купівлі-продажу у відповідність до закону. Однак до теперішнього часу він цього не зробив.
03.11.2015 року за замовленням позивача, на будинок було виготовлено технічний паспорт, в якому зазначалось, що власником будинку є ОСОБА_3. Відповідач шляхом фактичного вступу у володіння та управління майном прийняв після смерті батька спадщину, однак документально не оформив належне йому право власності.
Враховуючи викладені обставини, на момент укладання договору в 2009 році, відповідач не мав належних оформлених документів, що підтверджують його право власності і до їх оформлення не мав права відчужувати будинок, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.
Ці обставини змусили позивача звернутись до суду із позовом про визнання права власності.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до наступних висновків.
Позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного:
Згідно норм ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші на суму 1500 доларів США, а позивачу обєкт нерухомості, яким позивач на теперішній час користується.
На підставі ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Так, позивач набув права власності на будинок №51 по вул. Леніна, в с. Орлівка, Ренійського району, в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, який він фактично не мав права відчужувати.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на будинок №51 по вул. Леніна, в с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області.
Виходячи з вищевикладеного,
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами №51 по вул. Леніна, в с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: К.В. Сорокін