АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 620/653/15-ц
Провадження № 22-ц-/790/8440/15 Головуючий І інстанції:Огієнка Д.В.
Категорія: земельні Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» на заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного користування,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про витребування земельної ділянки із чужого незаконного користування.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 2007р. на підставі договору оренди землі ТОВ «ПРОФАГРО» обробляється земельна ділянка розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, яка належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю.

Договір укладено строком на 5 років, термін дії якого закінчився у 2014р., враховуючи дату реєстрації.

ОСОБА_2 у 2015р. вирішив самостійно обробляти свою земельну ділянку, проте перед початком весняно-польових робіт дізнався про те, що існує додаткова угода , якою продовжено термін дії вищевказаного договору оренди землі, екземпляр якої позивачу не надавався та не підписувався ним.

Повторним заочним рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Витребувано із чужого незаконного користування у Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які повернуто позивачу. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «ПРОФАГРО» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування обставин справи.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився.

10 грудня 2015 року через канцелярію суду від ОСОБА_3, який на підставі довіреності від 04 грудня 2014 року діє від імені ОСОБА_2 (а.с. 19) надійшла заява з проханням відкласти розгляд справи та надати можливість ознайомитися з матеріалами справи та апеляційною скаргою.

Приймаючи до уваги, що сам ОСОБА_2 отримав повістку про виклик у судове засідання на 10 грудня 2015 року - 01 грудня 2015 року, копія апеляційної скарги була вручена останньому як додаток до повістки, із заявами про перенесення розгляду справи він не звертався до апеляційної інстанції, судова колегія вважає за необхідне справу розглянути в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання своїми процесуальними правами, положення ст. 3031 ЦПК України щодо строків розгляду справи в апеляційному порядку та ст. 67 того ж кодексу щодо строків процесуальних дій, а також керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ТОВ «Профагро», перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте вказаним вимогам цивільного процесуального закону рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Профагро» використовує земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності позивачу, без достатніх правових підстав, оскільки термін дії договору оренди землі закінчився, а додаткова угода про продовження терміну дії договору оренди є нечинною, так як не внесена до Державного реєстру.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитисть не може з наступних підстав.

Розглядом справи достеменно встановлено, що 01 квітня 2007 року між ТОВ «Профагро» та ОСОБА_2 було укладено два договори оренди земельної ділянки площею 3,48 га та 0,82 га, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області строком на 5 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки 3, 48 га визначена у розмірі 36620 грн., земельної ділянки 0, 82 га визначена у розмірі 4942 грн.

Договір оренди земельної ділянки площею 3,48 га зареєстрований 30.09.2008 року у Державному реєстрі земель за № 78 (а.с. 35-36).

Договір оренди земельної ділянки площею 0,82 га зареєстрований 30.09.2008 року у Державному реєстрі земель за № 60 (а.с. 37-38).

30 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Профагро» було укладено дві додаткові угоди до договорів оренди землі від 01 квітня 2007 року, згідно умов яких строк дії договорів оренди продовжено ще на п'ять років з моменту набрання чинності Додаткових угод.

Додаткові угоди зареєстровані у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 26 листопада 2012 року за № 03070 та 03071 (а.с.32-33).

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом ст. ст. 18, 20 Закону договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, а набрання чинності договором, укладення якого вже відбулося, відбувається в момент його державної реєстрації, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Реєстрація договорів оренди землі та додаткових угод до них передбачена Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021, яким визначено, що державна реєстрація права власності на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину, земельного сервітуту, емфітевзису, суперфіцію в Поземельній книзі, державна реєстрація права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюються до 1 квітня 2012 року. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням (в редакції, чинній на час укладення Додаткової угоди із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року N 1404, від 20 липня 2011 року N 791, від 28 грудня 2011 року N 1388).

Натомість, пунктом 8-1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Тобто вказане свідчить про те, що вищезазначеним законом не передбачено обов'язок орендаря реєструвати речові права Договору оренди земельної ділянки, який зареєстрований в установленому порядку, який діяв на момент укладення Договору оренди землі.

Оскільки спірна додаткова угода позивачем не оспорювалась і судом не визнавалась недійсною, у суду не було правових підстав для витребування земельних ділянок.

Таким чином, районний суд, не врахувавши положень нормативно правового акта, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог та витребування у відповідача земельних ділянок площею 3,48 га та 8,82 га, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, що належить ОСОБА_2.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, а тому скасовує дане рішення суду з ухваленням нового, яким в задоволенні позову необхідно відмовити з вище наведених підстав.

Керуючись ст. ст..303, 307,309,314,319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» задовольнити.

Заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: