Справа № 510/1779/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2015 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі, ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності.

Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянки України ОСОБА_1, серії КМ № 442919; копія паспорту громадянки України ОСОБА_2, серії КМ 865163; копія паспорту громадянки України ОСОБА_3, серії КМ № 915677; копія заповіту ОСОБА_4 від 22.09.2014р. складеного на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4, серії І-ЖД № 386382; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3; копія технічного паспорту на житловий будинок № 14 по вул.. Р. Люксембург в м. Рені.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що бабусі відповідачів ОСОБА_4, належав житловий будинок № 14, розташований по вул. Р. Люксембург в м. Рені Одеської області. Матір позивача доглядала за нею, вони мешкали разом в будинку спадкодавця, були однією сімєю, вели сумісне господарство. З 2004р. ОСОБА_4 передала позивачу та її метрі цей будинок у володіння та користування. Тоді ж позивач заселилась на житлоплощі вищевказаного домоволодіння, з того часу мешкає там вважаючи себе фактичним власником будинку. Отже, з 2004р. по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком № 14 по вул. Р. Люксембург в м. Рені Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. Позивач неодноразово зверталась до власника будинку із проханням переоформити будинок відповідним чином, але кожен раз вона запевняла позивача, що документи на будинок виготовлюються. 24.09.2014р. померла ОСОБА_4, склавши заповіт на імя своїх онук ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідачів у справі, які, за їх словами прийняли спадщину, вимог щодо зазначеного будинку не мають, не претендують на нього та не заперечують щоб позивач оформила право власності на житловий будинок на своє імя.

У звязку із вищевикладеними обставинами ОСОБА_1 вважає, що має право на вказаний житловий будинок, оскільки з 2004р. володіє та безперервно користуються ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на домоволодіння, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вказаний житловий будинок.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивача, у 2004р. між нею та власником фактично була досягнута домовленість про дарування будинку № 14 по вул. Р. Люксембург в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли за незалежними від позивача причинами. 24.09.2014 року ОСОБА_4 померла, склавши заповіт на імя своїх онук ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідачів у справі, які вимог щодо зазначеного будинку не мають, не претендують на нього та не заперечують щоб позивач оформила право власності на житловий будинок на своє імя.

Таким чином, з 2004р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ним, проводить поточні ремонти та ін. За весь час володіння позивачем будинком, ОСОБА_4 як фактичний власник житлового будинку, а після її смерті відповідачі, як спадкоємці вказаного будинку, не предявляли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у його утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачі не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком є добросовісним (тобто позивач вважає, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджаються житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування ОСОБА_1 внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на житловий будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 130, 174, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 5, 15, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 за набувальною давністю право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Р. Люксембург № 14 в м. Рені Одеської області.

Строк оскарження рішення в Апеляційний суд Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області: 10 днів - з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.І. Дудник