АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Промисловий Банк» про визнання недійсним додаткового договору, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивачки, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа ТОВ «Український промисловий банк» про визнання недійсним додаткового договору.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12.10.07 між TOB «УКРПРОМБАНК» та нею був укладений кредитний договір №1755/ФКВ-07, згідно з умовами якого банк надав їй кредитні кошти у розмірі 95900 Доларів США з процентною ставкою за користування коштами в розмірі 14,3% річних з 12.10.07 по 07.10.22 включно. Мета кредитування - споживчі цілі.

30 червня 2010 року між TOB «УКРПРОМБАНК» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань «УКРПРОМБАНКУ» на користь Дельта банку. Отже, відповідно до умов даного договору до ПАТ «Дельта Банк» після підписання цього договору перейшли всі права кредитора за усіма кредитними договорами та договорами забезпечення, у тому числі і за кредитним договором № 1755/ ФКВ-07 від 12.10.07, що є незаконним, та таким, що порушує її права. Як вбачається з п. 4.8. договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Дельта Банк та УКРПРОМБАНК зобов'язані письмово повідомити боржників про передачу відповідних прав вимоги шляхом направлення їм спільного повідомлення упродовж 5 робочих днів з дати укладення цього договору, а її було повідомлено в середині серпня 2010 року папірцем схожим на офіційний лист, в якому була інформація тільки про зміну кредитора (не будо в листі ніяких істотних аспектів, жодних даних по сумі заборгованості по тілу та відсотках, жодних даних про нові банківські реквізити для погашення заборгованості тощо) При цьому цей лист був лише роздруківкою, печатки та підписи на листі були надруковані. Жодних підтверджуючих документів про перехід прав кредитора в підтвердження цієї дії не було надано. Закон пов'язує перехід права вимоги від одного кредитора до іншого із передачею йому документів, що засвідчують таке право, а саме: оригіналу кредитного договору, акту прийому-передачі активів та кредитних зобов'язань TOB «УКРПРОМБАНКУ» на користь ПАТ «Дельта Банку». Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань TOB «УКРПРОМБАНК» на користь ПАТ «Дельта Банк» стосується дотримання валютного законодавства щодо продавця фінансових активів - TOB «УКРПРОМБАНК», то останній також повинен був володіти генеральною банківською ліцензію на право здійснення валютних операцій по торгівлі фінансовими активами та надання фінансових послуг в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ДКМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Позивачка просила суд, на підстав ст.ст. 15, 16, 517, 1077 Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про банки та банківську діяльність», Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» визнати недійсним додатковий договір № 1 від 01.11.2010 до кредитного договору № 1755/ФКВ-07 та визнати відсутнім у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги у зобов'язанні за кредитним договором №1755/ФКВ-07 від 12.10.2007 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.09.2015 року в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Промисловий Банк» про визнання недійсним додаткового договору - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В скарзі вказувала на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з'ясування обставин справи. Суд не надав належної оцінки доказам, поданим ПАТ «Дельта Банк», на підтвердження факту переходу до них прав вимоги, чим порушив ст.212 ЦПК України. Відповідач надав суду лише копію кредитного договору, що може свідчити про відсутність у них права вимоги за цим договором. Суд не надав належної оцінки листу банку №05-2680559/1 від 28.01.15 року та поясненням представника відповідача, який в судовому засіданні 03.07.15 року визнавав, що в ПAT «Дельта Банк» відсутні відомості щодо обслуговування Кредитного договору № 1755/ФКВ-07 від 12.10.2007 року та платежів, які надходили в рахунок погашення заборгованості по вищезазначеному Кредитному договору до моменту здійснення відступлення права вимоги».

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи скарги підтримала.

Представник відповідача проти доводів скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою га шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України, встановлено вичерпний перелік підстав, яз яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У ст.627 ЦК України, закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справ та встановлено судом, 12.10.07 року між TзOB «УКРПРОМБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1755/ФКВ-07, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти, на наступних умовах: сума кредиту - 95900 доларів США; строк кредитування -180 місяців; дата повернення кредиту - 07.10.22; мета кредиту - споживчі цілі; процентна ставка за користування кредитом -14,3% річних.

30.06.10 року між TOB «УКРПРОМБАНК», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, за яким УКРПРОМБАНК передав (відступив) Дельта Банку права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює УКРПРОМБАНК як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Відповідно до положень ст. 516 ЦК України відступлення УКРПРОМБАНКОМ прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до Дельта Банку не вимагає отримання згоди боржників.

Згідно з витягом з додатку №2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Дельта Банк» передано права вимоги за кредитним договором 1755/ ФКВ-07.

01.11.10 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду№1 до кредитного договору №1755/КВ-07 від 12.10.07 року, за якою були внесені зміни до кредитного договору та викладено п.п. 1.1, 1.3, 1.5 в наступній редакції: «1.1 Сума кредиту - 333947,62»; «Дата повернення кредиту - 01.10.2032 року»; п. 1.5 Процентна ставка за користування кредитом -0,1% річних».

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання додаткової угоди №1 до кредитного договору №1755/КВ-07 недійсною , а вимога про визнання відсутнім у відповідача права вимоги у зобов'язанні за кредитним договором №1755/ФКВ-07 задоволенню не підлягає з тих підстав, що такий спосіб захисту порушеного права не передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, так як він в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам Закону.

Положеннями ЦК України визначено чіткий перелік підстав для визнання правочину недійсним.

Позивачка не довела , жодну з визначених ЦК України підстав, для визнання недійсною, укладеної нею з відповідачем 01.11.2010 року додаткової угоди.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ні Цивільний кодекс України, ні Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлюють жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що у ПАТ «Дельта Банк» на момент укладення спірного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань, була банківська ліцензія на здійснення валютних операцій, а тому він мав право на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, і операцій з надання кредитів в іноземній валюті та операцій з отримання платежів за цими договорами в іноземній валюті (а.с. 120).

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, ті обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновок суду про необґрунтованість та недоведеність заявлених позивачем вимог відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про обставини, наявність яких, могла розглядатись судом як підстава для визнання недійсним правочину.

Не повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні не свідчить про недійсність правочинів, які боржник в подальшому уклав з новим кредитором.

Доводи апеляційної скарги з приводу недоведеності відповідачем факту переходу до них прав вимоги за кредитним договором є безпідставні та на правильність ухваленого рішення не впливають, тому, що вказана обставина буде встановлюватись під час розгляду іншої справи, яка зараз розглядається в іншому провадженні за позовом ПАТ «Дельта банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується також з висновком суду, що, обраний позивачем спосіб захисту її права, шляхом визнання відсутнім у відповідача права вимоги за кредитним договором, стягнення за яким розглядається в іншому провадженні, не передбачений ст. 16 ЦК України. Лист та пояснення представника відповідача про відсутність в них інформації про погашення кредиту , до червня 2010 року (переходу до них прав вимоги), не свідчать про те, що такий перехід не відбувся. Не надання суду в даній справі оригіналу кредитного договору, за яким від одного банку до іншого передавались вимоги, також не свідчить про відсутність у відповідача прав вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Враховуючи наведе, суд першої інстанції правильно застосував вищенаведені норми матеріального права та дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним додаткового договору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: