Справа № 352/704/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1553/2015
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 10 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання біржової угоди купівлі-продажу недійсною,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.12.2013 року частково задоволено його позов до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, яким прийнято вартість спірного автомобіля «Нісан», 1993 року випуску в сумі 24139 грн., яку зараховано йому як частку, отриману ним від продажу зазначеного автомобіля. Однак, судом не прийнято до уваги біржову угоду купівлі - продажу даного автомобіля НОМЕР_1 від 21.12.2005 року, згідно якої він продав даний автомобіль покупцю ОСОБА_3 за 100 грн., які і отримав, а 24039 грн. не отримав. Виходячи з цього, покупець відповідач не доплатив йому 24039грн. за придбаний ним автомобіль. Таким чином, судом стягнуто з нього в користь ОСОБА_4 кошти в сумі 24039 грн., які ним не отримані від продажу даного автомобіля. Фактичні обставини і факти полягають у тому, що він з 1996 року по 2005 рік перебував у довірливих відносинах з відповідачем та надавав останньому право користуватися належним йому автомобілем марки «Нісан» на підставі генеральних доручень. Відповідач усно зобов'язувався відшкодувати йому вартість даного автомобіля, однак дані зобов'язання не виконав по даний час. Вважає, що апеляційним судом порушено його право, а відповідно і датою прийняття рішення 24.12.2013 року став день, коли він довідався про порушення його права. Просив визнати біржову угоду купівлі-продажу автомобіля «Ніссан», 1993 р.в. №2228 ІФ від 21.12.2005 року недійсною.

Рішенням Тисменицького районного суду від 10 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що судом не враховано те, що між ним та відповідачем з 1996 року по 2005 року склалися довірливі відносини. Останній на протязі зазначеного періоду використовував належний йому автомобіль марки «Ніссан» на підставі генеральних доручень. Відповідач усно зобов'язувався відшкодувати йому вартість даного автомобіля, однак дані зобов'язання не виконав по даний час. Термін виконання зазначеного зобов'язання не був обумовлений конкретною датою.

Апелянт також вказує, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.12.2013 року частково задоволено його позов до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, яким прийнято вартість спірного автомобіля «Нісан», 1993 року випуску в сумі 24139 грн., яку зараховано йому як частку, отриману ним від продажу зазначеного автомобіля. Однак, судом не прийнято до уваги біржову угоду купівлі - продажу даного автомобіля НОМЕР_1 від 21.12.2005 року, згідно якої він продав даний автомобіль покупцю ОСОБА_3 за 100 грн., які і отримав, а 24039 грн. не отримав.

Вважає, оскільки відповідачем не виконано зобов'язання належним чином, то в даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 611 ЦК України, згідно яких, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання, відшкодування збитків та моральної шкоди.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному об'ємі.

В судовому засіданні апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів поданих у апеляційній скарзі, просив про їх задоволення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли цивільні відносини на підставі біржової угоди купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1 від 21.12.2005 р. (а.с.3), згідно якої позивач продав, а відповідач купив транспортний засіб «Ніссан», 1993 року випуску, за результатом біржового торгу за 100 грн. Відповідно до п.5 біржової угоди продавець засвідчив, що прав і претензій щодо автомобіля у третіх осіб немає. Після придбання автомобіля відповідач зареєстрував транспортний засіб на себе, ставши його власником.

Так, ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначено в ст. 203 ЦК України, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо.

Згідно вимог ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у своїх позовних вимогах не вказує та не доводить будь-яких підстав, передбачених чинним законодавством, наявність яких є необхідною умовою для визнання недійсним правочину.

Такий висновок суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом також встановлено, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.12.2013 р. частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, з позивача стягнуто на користь ОСОБА_4 18094,79 грн. компенсації за частку в спільному майні подружжя, оскільки суд зарахував у його частку кошти за проданий ним автомобіль «Ніссан», 1993 року випуску, у розмірі 24139 грн. (а.с.9-12).

Посилання ОСОБА_2 у позовній заяві та в апеляційній скарзі на зазначене рішення колегія суддів до уваги не бере, оскільки дане рішення не дає підстав для визнання недійсною договору купівлі-продажу спірного автомобіля.

Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів констатує, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б давали підставу визнання біржової угоди недійсною, в матеріалах справи не міститься, не надано таких доказів апелянтом і в засіданні апеляційного суду.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про безпідставність та недоведеність позовних вимог є вірним.

Разом з тим колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції зроблено помилкове посилання на ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України.

Оскільки відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань, то колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обгрунтованості.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський