Справа № 199/3329/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

14 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

За участю представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна будівельна компанія Україна-Канада», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного кредитного договору № 014/59716/3110/74 від 03 листопада 2005 року відповідач ОСОБА_4 в банківській установі позивача отримав кредит у розмірі 225919 доларів США. Відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами. Кінцевий строк погашення кредиту 02 листопада 2015 року. 05 серпня 2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою було збільшено строк кредитування і визначено, що кредит надається на строк до 02 листопада 2035 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кошти в зазначеному розмірі. Умови погашення кредиту відповідачем не виконані. Станом на 23 березня 2015 року заборгованість відповідача перед банком становить 147246,38 доларів США, що еквівалентно 3408735 грн., з яких:

-112349,24 долари США, що еквівалентно 2600870,64 грн. непогашена сума кредиту;

-15561,28 долари США, що еквівалентно 360241,66 грн. несплачені проценти;

-19335,86 долари США, що еквівалентно 447622,70 грн. пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість у гривневому еквіваленті та понесені ним судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються.

Представник третьої особи ТОВ «Міжнародна будівельна компанія Україна-Канада» ОСОБА_2 в суді просить справу вирішити згідно вимог закону.

Відповідач ОСОБА_4, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи в порядку ч. 1 ст. 77 ЦПК України, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. За ухвалою суду розгляд справи проведений в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія кредитного договору № 014/59716/3101/74 (а.с. 6-8), укладеного 03 листопада 2005 року між відповідачем ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», за яким банк зобовязався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 225919 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі, в будь якому випадку не пізніше 02 листопада 2015 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 12,5 % річних.

05 серпня 2009 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до вказаного кредитного договору (а.с. 27-28), за якою змінили умови погашення (реструктуризацію) кредиту, та тимчасово на строк з 05 серпня 2009 року по 04 серпня 2010 року включно встановили процентну ставку за користування кредитом в розмірі 9,5 %. Після 04 серпня 2010 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки, передбаченої пунктом 1.4 кредитного договору.

27 вересня 2010 року позичальником та кредитором було укладено додаткову угоду № 014/59716/3101/74/2 до зазначеного кредитного договору (а.с. 14-15), за якою сторони збільшили строк кредиту на 240 календарних місяців та визначили дату остаточного погашення кредиту 02 листопада 2035 року.

Той факт, що кредитний договір та додаткові угоди до нього підписані особисто відповідачем, останнім не оспорений.

Позивач умови кредитного договору виконав та надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 225919 доларів США

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами договору, погашення кредиту здійснюється щомісячно згідно графіку погашення кредиту, який доданий до кредитного договору (п. 1.3). Позичальник зобовязався щомісячно до 30 числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу банку часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 кредитного договору, а також сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 33-35), ОСОБА_4 в січні 2014 року припинив здійснення платежів за кредитним договором, здійснивши після цього один платіж з погашення нарахованих відсотків у розмірі 1061,11 доларів США 13 травня 2014, внаслідок чого станом на 30 червня 2014 року прострочена заборгованість за тілом кредиту склала 678,77 доларів США, та за відсотками 4133,98 доларів США. Розрахунок простроченої заборгованості за кредитом та відсотками позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений.

Таким чином, відповідач ОСОБА_4, як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочив виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві чергової частини позики у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач стверджує, що наслідком прострочення сплати позичальником чергової частини кредиту є виникнення у позивача права вимагати дострокового повернення тієї частини кредиту, строк повернення якої не минув, нарахованих відсотків та штрафних санкцій.

Суд враховує, що укладеним сторонами кредитним договором (п. 6.5) передбачено, що банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Наведені положення договору кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зазначена норма міститься у параграфі 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

За ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Оскільки укладений між сторонами кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту, положення ч. 2 ст. 1054 ЦК України підлягають застосуванню з урахуванням вимог п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі:

1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або

2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або

3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або

4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 затримав сплату чергової частини кредиту більш ніж на один календарний місяць, у позивача на підставі п. 6.5 кредитного договору, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, з урахуванням вимог п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», виникло право вимагати від позивача дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася.

Позивачем до позову додана копія датованої 23 липня 2014 року вимоги на адресу ОСОБА_4 (а.с. 31), за якою банк вимагав від останнього протягом 60 днів з дати одержання вимоги погасити прострочену заборгованість з попередженням про визнання терміну повернення кредиту таким, що настав у разі її не погашення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки.

За ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п. 9.1 договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивачем з дотриманням вимог п. 9.1 договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України здійснене нарахування пені за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі, еквівалентному 19335,86 грн. (а.с. 33-35).

Розрахунок пені позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорюється.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Позивач звернувся з позовом до суду 01 травня 2015 року (а.с. 46).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України, до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Таким чином, позивачем пропущено строк давності щодо позовних вимог про стягнення пені, нарахованої станом на 30 квітня 2014 року.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року, за яким виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Відповідач своїми правами скористався на власний розсуд та заяву про застосування позовної давності суду не надав.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд позбавлений можливості за власною ініціативою застосувати позовну давність.

Станом на час подання позову до суду, заборгованість відповідача перед позивачем становить за тілом кредиту 112349,24 доларів США, та за відсотками 15561,28 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплати суму боргу.

Пленум Верховного Суду України у п. 14 своєї постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Оскільки позика позивачем надавалася у доларах США, заборгованість, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, підлягає стягненню у грошовій одиниці України гривні з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до долару США станом на час ухвалення судового рішення становить 2196,3753 гривень за 100 доларів США.

За наведених обставин, заборгованість відповідача перед позивачем еквівалентна 147246,38 доларів США (112349,24 + 15561,28 + 19335,86), дорівнює 3234083,12 грн. (147246,38 х 21,963753), які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

До розподілу між сторонами підлягають понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3654 грн. (а.с. 1-2). Зазначені судові витрати згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 та 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна будівельна компанія Україна-Канада», про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»:

- заборгованість за кредитним договором у розмірі 3234083 гривень 12 копійок;

- судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3654 гривень.

а усього стягнути 3237737 (три мільйони двісті тридцять сім тисяч сімсот тридцять сім) гривень 12 (дванадцять) копійок.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :