Рішення

Іменем України

02 грудня 2015 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Яковлева Д.О.

при секретарі Лопаті Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним цивільним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 23 лютого 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким 23.02.2011 ОСОБА_2 було передано грошові кошти у розмірі 22300 доларів США строком на один рік до 23.02.2012. Укладання договору позики оформлено власноручною письмовою розпискою відповідача. У встановлений строк відповідач вказану суму позики не повернув, неодноразові усні перемовини не призвели до повернення коштів. У звязку з чим, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 914164,72 грн., яка складається з суми боргу 22300 доларів США, що дорівнює 669227,46 грн. станом на день подання заяви про збільшення позовних вимог, три проценти річних у розмірі 60230,47 грн. та індексу інфляції в розмірі 184706,47, а також судовий збір.

01 липня 2015 року згідно з протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями головуючим суддею для розгляду справи визначено суддю Яковлева Д.О.

В судове засідання сторони не зявились. Відповідач про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином на адресу вказану позивачем в позовній заяві та підтверджену Довідкою адресно-довідкового відділу роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській обл., однак, конверти повертались на адресу суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Як вбачається з клопотання представника відповідача від 19.05.2015 вх.№18729, ОСОБА_2 дійсно отримав від позивача кошти у сумі еквівалентній 22300 доларів США, однак вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню оскільки, вказані кошти позичались для діяльності підприємства, та були повернені у повному обсязі шляхом внесення в касу ПП ІЦ АЕГ, як поворотну фінансову допомогу, видачі коштів з каси ПП ІЦ АЕГ, передання готівкових коштів (без отримання письмового підтвердження) та в безготівковому порядку шляхом банківського переводу коштів на картковий рахунок позивача в КБ «ПриватБанк».

Позивач в поданій до суду заяві, просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст.224 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 23 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 було передано грошові кошти у розмірі 22300 доларів США строком на один рік до 23.02.2013. Укладання договору позики оформлено письмовою розпискою відповідача складеною власноруч (а.с.5). Вказані обставини не заперечуються представником відповідача, про що зазначено у письмовому клопотанні від 19.05.2015 вх.№18729 (а.с.38-39).

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач взяті на себе зобовязання за договором виконав в повному обсязі, передавши кошти, відповідач своєчасно суму позики не повернув, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка становить 22300,00 доларів США.

Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача, викладених у письмовому клопотанні, про повернення суми позики у повному обсязі шляхом внесення в касу ПП ІЦ АЕГ, як поворотну фінансову допомогу, видачі коштів з каси ПП ІЦ АЕГ, передання готівкових коштів (без отримання письмового підтвердження) та в безготівковому порядку шляхом банківського переводу коштів на картковий рахунок позивача в КБ «ПриватБанк», оскільки, відповідно до розписки договір позики було укладено між двома фізичними особами, без визначення мети її надання та можливості повернення позики шляхом проведення готівкових або безготівкових операцій між позичальником та певною юридичною особою.

За таких обставин, з відповідача з урахуванням вимог ст.ст.192, 524 ЦК України та п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» підлягає стягненню сума боргу у розмірі 531666,86 грн., яка дорівнює 22300,00 доларам США за курсом встановленим НБУ станом на 02.12.2015 2384,1563 грн. за 100 доларів США.

Що стосується вимог позивача про стягнення трьох процентів річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Відтак, оскільки сторонами визначено суму позики в іноземній валюті, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Сума трьох процентів річних розраховується судом відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, з урахуванням суми позики, дати повернення позики зазначеної у розписці (23.02.2013) та розрахованого судом відповідно до норми ч.1 ст.11 ЦПК України, періоду прострочення зобовязання з дати повернення позики зазначеної у розписці (23.02.2013) до дати зазначеної позивачем в заяві про збільшення позовних вимог 26.02.2015 (24 місяці), що становить: 22300 доларів США * 3%/12 місяців * 24 місяці =1338 доларів США.

Таким чином, за курсом встановленим НБУ на день ухвалення рішення, з відповідача підлягає стягненню сума трьох процентів річних у розмірі 31900,01 грн.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом у відповідності до ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 57-60, 88, 169, 179, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 23.02.2011 у розмірі 531666грн.86коп., три проценти річних у розмірі 31900 грн. 01 коп., а всього 563566 (пятсот шістдесят три тисячі пятсот шістдесят шість) гривень 87 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом десяти днів із дня отримання копії заочного рішення.

Суддя Д.О. Яковлев