Справа № 570/3679/15-ц
Номер провадження 2/570/1480/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

згідно вимог позовної заяви позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку 52 по вул.Козацький шлях в с.Дядьковичі Рівненського району Рівненської області та зняти його з реєстрації за вказаною адресою.

В аргументацію своєї вимоги покликається на те, що реєстрація відповідача створює йому як власнику перешкоди у вільному користуванні його помешканням.

Всіх учасників судового процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві позивач просить справу слухати у його відсутність, позов підтримує. Зважаючи на те, що явку сторін не було визнано обов'язковою, а також враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З»ясувавши обставини та дослідивши подані письмові докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, підтверджується дослідженими доказами, а саме Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями 52 по вул.Козацький шлях в с.Дядьковичі Рівненського району Рівненської області на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2003 року, згідно якого ОСОБА_1 купив у ОСОБА_3 батька відповідача житловий будинок з надвірними спорудами за вищевказаною адресою, який належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно відповіді з адресного бюро, довідки з місця реєстрації відповідач залишається зареєстрованими в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Факт тривалого непроживання у вказаному будинку відповідача підтверджується документальним показами свідків.

Ст.9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб. Ці норми гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Судом з'ясовано, що відповідач тривалий час не проживає за вказаною адресою, однак в добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації з реєстраційного обліку не знімаєься, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном. Грунтуються на матеріалах справи доводи позивача про те, що батько відповідача продав йому будинок, забравши при цьому всі свої речі з вказаного будинку. Протягом всього часу всі витрати по догляду за будинком несе позивач. Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б визнанню відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Враховуючи те, що позивач є титульним власником будинку, в якому відповідач залишається зареєстрованим й на час розгляду справи, чим порушується право власності позивача, тому позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом ґрунтується на вимогах закону і підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то відповідно до ст.ст.7, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про, зокрема, позбавлення права користування житловим приміщенням. Реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Таким чином, самі по собі вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідача ґрунтуються на обов'язках державного органу, який здійснює реєстрацію місця проживання особи, тому є зайвими, хоча це є правовим наслідком первісної вимоги і додатковою гарантією судового захисту суб'єктивних цивільних прав позивача.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, дане питання не було предметом судового розгляду, тому в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.11 ЦПК України, вказані витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №52 по вул.Козацький шлях в с.Дядьковичі Рівненського району Рівненської області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.