АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2015р. про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у м. Києві про визнання дій незаконними та зобов'язання видати свідоцтво про право власності на спадщину,

встановила:

у травні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом про визнання незаконними дій державного нотаріуса Дев'ятої київської державної нотаріальної контори при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, просила скасувати постанову державного нотаріуса та зобов'язати Дев'яту київську державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1 та гаражний бокс НОМЕР_1, який знаходиться по АДРЕСА_2.

Ухвалою судді від 12 травня 2015р. позовну заяву повернуто позивачу для подачі до належного суду.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить ухвалу судді скасувати, направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Апелянт посилається на порушення суддею норм процесуального права, так як підсудність по даному позову визначається відповідно до положень ч. 1 ст. 109 ЦПК України, а не ст. 114 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Повертаючи позивачу позовну заяву для подачі до належного суду, суддя першої інстанції виходив з того, що даний спір необхідно розглядати за правилами виключної підсудності за місцем розташування нерухомого майна.

Колегія суддів вважає, що вказаний висновок судді ґрунтується на нормах процесуального права та є правомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Позивачем заявлені позовні вимоги про визнання незаконними дій державного нотаріуса при винесенні постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та гаражний бокс НОМЕР_1,

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/9644/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
який знаходиться по АДРЕСА_2, про скасування цієї постанови та

- 2 -

зобов'язання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно.

У п. 41 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013р. зазначено, що у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

У поданій позовній заяви позивач не тільки оскаржує дії державного нотаріуса, а також просить зобов'язати видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, тому при конкуренції правил підсудності у даному випадку застосуванню підлягають правила виключної підсудності.

Доводи апелянта про те, що позови про оскарження нотаріальних дій пред'являються за місцем знаходження відповідача, що про роз'яснено в узагальненні ВССУ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» та Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право.

У п. 5 зазначеного вище узагальнення вказано, що з причини відсутності в чинному ЦПК окремої категорії цивільних справ, такої як оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, та спеціальної норми щодо визначення підсудності справ цієї категорії це питання повинно вирішуватись судами за загальними правилами підсудності на підставі статей 107-117 ЦПК.

Отже, застосування статті 114 ЦПК України до спорів про оскарження нотаріальних дій не виключається.

Даний спір виник з приводу права позивача отримати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, тому позов подається з дотриманням правил про виключну підсудність, тобто до суду за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За таких обставин, суддя прийшов до правомірного висновку, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, який повинен розглядатися за місцем розташування цього майна за правила виключної підсудності.

Суддею при постановленні ухвали були дотриманні норми процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали судді та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: