У Х В А Л А

11 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Сеніна Ю.Л., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв Ігор Юрійович, публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції, ОСОБА_8, реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання майна спільною сумісною власністю,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 січня

2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2013 року скасовано в частині визнання спільною сумісною власністю квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 4 серпня 2008 року, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, визнання недійсним договору іпотеки від 4 серпня 2008 року та скасування його державної реєстрації й ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_5 70/100 частин квартири АДРЕСА_1, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 4 серпня 2008 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_6; відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки від 4 серпня 2008 року та скасування його державної реєстрації; залишено без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_4 про визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «АК «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції ПАТ «АК «Укргазбанк» відхилено, рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року залишено без змін.

29 жовтня 2015 року до Верховного Суду України звернулося

ПАТ «АК «Укргазбанк» із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 146 ЖК Української РСР, статей 15, 17 Закону України «Про власність», статей 22, 24, 28, 29 КпШС України та пункту 43 Примірного статуту ЖБК, а також невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2011 року, а також постанову Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 27 липня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції, який встановивши, що в період проживання сторін однією сім'єю до 2002 року ними зі спільного бюджету сплачено пайові внески у розмірі, що становить 70/100 частин спірної квартири, які є спільною сумісною власністю подружжя, і у порушення статті 369 ЦК України квартира відчужена ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_4, дійшов висновку про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_9 70/100 частин спірної квартири та наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї нерухомості. Суд апеляційної інстанції також дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для визнання недійсним договору іпотеки, оскільки сторону цього договору - ПАТ «АК «Укргазбанк», не було залучено до участі у справі в якості відповідача, та погодився з рішенням суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім'єю, оскільки факти, які просить встановити ОСОБА_4, не впливають на спірні правовідносини.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 31серпня 2011 року, надана заявником для порівняння, не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки її постановлено у справі з іншим предметом спору, підставами позову та змістом позовних вимог, а також суд касаційної інстанції скасував ухвалені у цій справі рішення судів попередніх інстанцій в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири та права власності на частину квартири і направив справу в цій частині на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням вимог статей 212-214 та 315 ЦПК України, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема суди не перевірили належним чином доводи позивача про те, ким і в який період був повністю виплачений пай за спірну квартиру та чи належала вона спадкодавцю на час відкриття спадщини.

У постанові Верховного суду України від 18 грудня 2013 року (справа № 6-138цс13) міститься правова позиція, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Якщо спадщина у зв'язку зі смертю члена кооперативу відкрилась до 1 липня 1990 року, тобто до набрання чинності Законом СРСР від 6 березня 1990 року № 1305-1 «Про власність в СРСР» (який згідно з Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» підлягав застосуванню на території України до 15 квітня 1991 року - часу набрання чинності Законом України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність»), то відповідно до статті 145 ЖК УРСР та пункту 43 Типового статуту ЖБК і пунктів 7, 55 Примірного статуту ЖБК відкривається спадщина не на квартиру, а на пай, який переходить до спадкоємців у порядку, передбаченому законом (статті 524-562 ЦК УРСР 1963 року), а члени його сім'ї, які проживали разом із ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Спадкоємцям, які не користувались жилим приміщенням за життя спадкодавця, і спадкоємцям, що відмовились від подальшого користування ним, кооператив виплачує успадкований пай або його частку (частини четверта та п'ята пункту 43 Типового статуту ЖБК). Згідно зі статтею 15 Закону України від 7 лютого 1991 р. № 697-XII «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. За змістом частини першої статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК і членів його сім'ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Порівняння змісту цієї постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаній постанові Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «АК «Укргазбанк» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв Ігор Юрійович, публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції, ОСОБА_8, реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання майна спільною сумісною власністю за заявою публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко