Справа 206/5862/15-ц
Провадження 2/206/1538/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"14" грудня 2015 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Гуртовий В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

26 жовтня 2015 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона та її малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є в рівних долях власниками квартири АДРЕСА_1 та постійно проживають в ній. Також за вказаною адресою зареєстрований батько позивача ОСОБА_2, який не проживає в квартирі з 20.07.2009 року, що підтверджується актом від 05.06.2015р., складений в присутності сусідів позивача та засвідчений КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради. Позивач виховує дитину одна. На теперішній час ніде не працює. Живе з сином на аліменти, які виплачує батько дитини. В звязку з цим у позивача є борги за комунальні послуги. Оскільки відповідач довгий час не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та не приймає участі в оплаті комунальних послуг, тому відповідач є таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням зі зняттям його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.1-2).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові та просила суд задовольнити. Пояснила, що із відповідачем вона не спілкується вже 6 років, теперішнє його місце проживання їй невідомо. Її батько сидів в місцях позбавлення волі 11 років. Відповідач продав на Лівобережному 3-х кімнатну квартиру та купи їй 1 кімнатну квартиру на ж/м Сєвєрний. Після того вона відповідача не бачила.

Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя», випуску № 98 (1693) від 10.12.2015р. (а.с.23), причини неявки суду не відомі.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, яка діяла за себе та від імені малолітнього сина ОСОБА_3 купили в рівних частинах квартиру № 10, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Семафорній в будинку №10, що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.05.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 868 (а.с.7).

Реєстрація відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3 підтверджується довідкою директора КП ЖГ "Самарського району" ДМР від 15.06.2015р. № 1877, а також відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 29 жовтня 2015 року (а.с.5, 9).

ОСОБА_2, не проживає в квартирі з 20.07.2009 року, що підтверджується актом від 05.06.2015р., складеного в присутності сусідів позивача та засвідчений печаткою КП ЖГ "Самарського району" ДМР. (а.с. 6).

Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного.

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо.

Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4, наділена правом володіння, користування та розпорядження ним.

У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_4 не мешкає понад один рік, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про його тимчасову відсутність не встановлено, а отже він не проживає в квартирі без поважних причин.

Приймаючи до уваги викладене, беручи до уваги ту обставину, що реєстрація відповідача в спірній квартирі носить формальний характер, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в заявлений нею спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 156 ЖК України, ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224 225 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у АДРЕСА_5 із зняттям його із реєстраційного обліку за цією адресою.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков