Справа № 204/2579/15-ц
Провадження № 2/204/1473/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2015 року м.Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

за участю секретаря Духневича В.С.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача-1 ОСОБА_3

представника відповідача-2 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа головне управління Держземагенства у Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

22 квітня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить усунути перешкоди у користуванні власним майном, що розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Малахова, буд.38. кв.1, шляхом встановлення її меж, демонтажу витяжної труби, знесення шиферного забору, самовільно-побудованого сараю, стягнути з відповідачів 10000грн. за завдану позивачу моральну школу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.1983р. є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Малахова, 38/1. 30.06.1986р. Виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради було видано акт - висновок №263-6, про можливість будування прибудови до житлового будинку сараїв, гаражів та інших господарських будівель, а саме коридору та комори. 30.12.1986 р. співвласники домоволодіння №38 по вул.Малахова уклали договір про розділ земельної ділянки, що складається з 800 кв.м. навпіл. Північна сторона - 400 кв.м- належить позивачу; південна -400 кв.м.- належить відповідачу-2. У договорі міститься примітка за якою після розділу земельної ділянки у випадку ремонту своєї сторони, що знаходиться у сусіда, кожен з співвласників має право війти до подвір'я до сусіда та відремонтувати свою частину будинку, або перевірити стан своєї частки житла. 24.04.1987р. Виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради було видане рішення №171/2 про дозвіл будівництва будівель. У виконавчий комітет Красногвардійської районної ради звернулася позивач з проханням дозволити їй будівництво коридору і комори в житловому будівництві №36 по вул.Малахова, частина якого їй належить згідно з договору купівлі - продажу від 22.01.1983р. Виконавчий комітет Красногвардійської районної Ради народних депутатів вирішив: дозволити позивачу будівництво будівель розміром: коридору 3,0*3,0м., комори 3,0*1,5м. по вул.Малахова №38, згідно з доданою схемою Головного архітектурно-плануючого управління, зобов'язати позивача після закінчення будівництва внести зміни в генплан через Міжгородське бюро технічної інвентаризації. 09.06.1989р. Виконавчім комітетом Красногвардійської районної ради було видане рішення №338 про узгодження акту ідеальних часток по вул.Малахова 38. Розглянувши акт ідеальних часток, складений Міжгорінвентарбюро 23.03.1989р., а також беручи до уваги письмову угоду співвласників домобудування №38 по вул.Малахова, Виконкомом Красногвардійської районної ради народних депутатів було вирішено: затвердити акт ідеальних часток по вул.Малахова 38 та визнано за відповідачем-2-37/100 частки та 63/100 частки за позивачем, зобовязано вище вказаних осіб оформити технічну документацію у Міжгорінвентарбюро. Позивачем неодноразово надавалися заяви до начальника Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7, спочатку 06.05.12р., потім 25.09.12р., у яких зазначалось, що з березня 2011р. за адресою: АДРЕСА_1 мешкають особи без реєстрації, які систематично порушують громадський спокій та порядок: протипожежні правила України; земельний кодекс України - ст.ст.103-104, порушення санітарних норм дозволеного шуму у житлових приміщеннях та на територій жилих забудов, а саме на підвищеній гучності, під вікном позивача прослуховується музика, проводяться фарбувальні, зварювальні та перфораторні роботи під стіною, вікном та ділянкою будинку позивача. Від зварювальних іскор було пошкоджене пластикове вікно, пошкоджено пінопласт та стіну. Шум (від перфоратора) та неприємний запах (від барви) призводить до умов у яких знаходитися на вулиці та вдома неможливо. На зауваження ніяк не реагували, лише підвищували голос та загрожували позивачу. До ділянки дому позивача квартирантки позивача не пускають, тим самим порушуючи право позивача як співвласника. Власники квартири №2, здійснюють здачу даної квартири в оренду, не бажають приймати участь у сформованій ситуації. Тому позивач просить прийняти радикальні міри, щодо примусового виселення квартирантів та у подальшому усунення перешкод в реалізації права власності. Також, просить зробити демонтаж витяжної труби, відповідно до норм газопостачання України ДБН В.2.5-20-2001, затв. Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики, у яких зазначено що повинен бути затверджений-проект газопостачання та необхідна згода позивача на подальшу установку, проте все це було зроблено без урахування цих правил. Хоче зазначити, що відповідачі встановили шиферний паркан під вікнами позивача, який є самовільним пристроєм. Поряд із цим парканом, та на земельній ділянці позивача зростають садові рослини, а саме квіти, кущі та огородні рослини, з приводу чого відбувається затінювання земельної ділянки та вікон позивача, а також на садові рослини позивача не попадає сонячне проміння, що завдає рослинам поганого зростання, та також спричинює значні незручності, у зв'язку з чим, позивач не може пишатися своїми садовими та огородніми рослинами. Тому просить суд знести шиферний паркан, який встановили під вікнами позивача відповідачі. Також просить суд надати дозвіл на знесення самовільно-побудованого сараю, який знаходиться на території відповідачів, котрий вони в спадок не отримували, у зв'язку із чим находження цього сараю причиняє позивачу значні незручності оскільки затінює ділянку та вікна позивача, у які не попадає сонячне світло на протязі усього дня. 29.08.2013р. позивачу була видана на вимогу довідка в тому, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_2 разом з синами, а також з чоловіком. Моральну шкоду позивач оцінює у 10000грн. Позивач передбачає моральну шкоду у тому, що відповідачі регулярно принижували її честь та гідність, що призводило до певних наслідків, а саме - інфаркту та вимушеного лікування. Відповідачі постійно шли на конфлікт, котрий утворювався завдяки перешкоджанню ними позивачу користування її власного ділянкою, що обмежувало її права., також відповідачі пошкоджували належне позивачу майно, що призводило до постійного стану хвилювання з боку позивача, а також психологічного настрою у її сім'ї, а саме зривів на своїх близьких(родичах). Завдана відповідачами моральна шкода, підтверджується квитанціями та чеками, виходячи з витрат, котрі поніс позивач на лікування та ремонт пошкодженого майна. Також відповідачами були порушені правила добросусідства, згідно законодавства власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Проте, у нашому випадку неодноразово відповідачі палили під вікнами, відчувався неприємний запах невідомого походження та загазованість у зв'язку із ремонтом автомобілів під вікном позивача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити позов.

Відповідач-1, представники відповідачів-1,2 позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, свідків, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Позивач на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.1983р. є власником 41/100 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Малахова, 38/1(а.с.222-225).

Згідно із актом від 21.05.2015р. інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_8 (а.с.171) та технічним паспортом, виданим 03.08.2012р. КП «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської міської ради (а.с.172-178), сарай який позивач просить демонтувати, збудований в 1964р., отже керуючись п 3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держкомбудархітектури від 24.05.2011р. № 127, зареєстрованої в МЮ України 10.07.2001 р за № 582/57773 не е самочинним будівництвом.

Відповідно до акту № 762 від 10.09.2013р. періодичної перевірки і прочистки димових і вентиляційних каналів в житлових будинках, складеного за адресою: вул.Матлахова, 38, витяжна труба встановлена у повній відповідності до чинних державних норм і правил (а.с.179).

30.12.1986р. співвласники домоволодіння № 38 по вул.Малахова м.Дніпропетровська позивач та відповідач-2 уклали договір про поділ земельної ділянки навпіл, який підписаний нами, а також підписаний та скріплений печаткою голови Квартального комітету Красногвардійського району м.Дніпропетровська, за цим договором північна сторона (400 кв.м.) відходить позивача, а південна сторона (400 кв.м.) відходить до відповідача-2, даним договором передбачалося наступне: поділ земельної ділянки навпіл та встановлення її меж (а.с.180-181).

Відповідач-1 та відповідач-2 оформили право власності на частки домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Малахова, 38, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а також витягами про право власності на нерухоме майно (а.с.182-185).

Відповідачі-1,2 оформили право власності (в порядку спадкування) на частки домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Малахова, 38, в період з 16.06.2009р. - 17.07.2009р., сарай, знесення якого є предметом позову, збудований в 1964р., огорожа, знесення якої є предметом позову, збудована до 05.08.1992р., відповідно до укладеної 30.12.1986р. і дійсної угоди про поділ земельної ділянки, однією із сторін якої є позивач, витяжна труба, зведена у будинку, успадкованому в 2009р. відповідачами відповідає передбаченому законом порядку і нормам, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до п. «г» ч.1 ст.96 ЖК України, землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з ч.2 ст.152 ЖК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано фотокопії, на яких зображено встановлення шиферного забору, витяжної труби, самовільного побудованого сараю, які позивач просить демонтувати та знести (а.с.36-38), але суд критично ставиться до цих зображень та не може визнати їх належними і допустимими доказами в розумінні вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України, оскільки ці фотокопії не містять безспірних даних про відстань, протяжність зазначених споруд, їх розміщення стосовно будівель у прив'язці до місцевості відповідно до вищевказаної адреси.

Відповідачі-1,2 надали суду відзив на позовну заяву, у якому просять застосувати строк позовної давності.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ст.257, ч.3,4ст.267 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно з матеріалами справи позивач звернулася до суду з відповідним позов 22.04.2015 року, однак, їй про всі факти та обставини справи, на які позивач посилається було відомо з моменту їх виникнення.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 показали, що у частині будинку, яка належить відповідачам у справі, проживають квартиранти, що чинять перешкоди позивачеві у користуванні спільним подвірям, постійно чинять галас та сварки.

Суд критично ставиться до показань вищевказаних свідків, оскільки усі вони ідентичні, що свідчить про їх необєктивність та заангажованість. Крім того, вищевказані свідки показали, що дуже давно не бачили відповідачів у спірному домоволодінні, що є підтвердженням того, що вони фізично не могли чинити перешкоди позивачу.

Свідки ОСОБА_18, ОСОБА_19 пояснили, що жодних перешкод позивачу відповідачі не чинили, так як там не проживають і бувають дуже рідко, а позивач просто дуже любить сварки і постійно їх влаштовує.

Оцінюючи показання вищевказаних свідків, суд доходить висновку, що пояснення щодо того, що відповідачі не чинили перешкод позивачеві у користуванні її власністю знайшли свої своє підтвердження, так як і свідки з боку позивача пояснювали, що не бачили відповідачів у спірному домоволодінні.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Нормами чинного законодавства не передбачено захисту порушеного права позивача саме в межах заявлених вимог. Позивачем не було надано доказів того, яким саме чином було порушено її право відповідачами.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27, 46 ЦПК України). Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу.

У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Оскільки позивачем не було надано належних доказів понесення моральної шкоди саме через певні дії відповідачів-1,2, обґрунтування цієї шкоди, суд доходить висновку, що заявлені вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконними діями відповідачів є необґрунтованими, такими, що не підтверджені обставинами справи та наданими доказами, у звязку з чим, в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідачів-1,2 на її користь моральної шкоди у сумі 10000грн. слід відмовити.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що представником позивача у судовому засіданні не були доведені обставини, які викладені у позовній заяві, натомість відповідачами викладені обставини були спростовані, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа головне управління Держземагенства у Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2015 року.

Суддя І.В. Тітова