Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4452/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Є.У.№ 333/7016/14-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 компанія «Оранта-січ» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 02.03.2012р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю ЗАЗ-1102, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, що застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ «ОСОБА_5 компанія «Оранта-Січ, згідно з умовами полісу страхування АВ/0209329 від 22.11.2011 р.

За результатами ДТП позивач ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вина відповідача встановлена вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2012р.

Крім того, позивачу було встановлено інвалідність, що підтверджується виписним епікрізом № НОМЕР_2 «Міської клінічної поліклініки екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя», листом КУ «Центральна районна поліклініка Шевченківського району» від 05.12.2012р. , довідкою до Акту огляду МСЕК, індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 546, в якій зазначені профілактичні процедури, а сааме для лікування отриманих внаслідок ДТП ушкоджень. Переліченими документами підтверджується тимчасова та тривала втрата працездатності позивача.

На момент ДТП позивач не був працевлаштований, йому не призначався лікарняний, а післяопераційний нагляд проводився у Завідуючого відділенням травматології КУ «Міська клінічна поліклініки екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя».,

27.06.2012р. позивачем подавалася заява до відповідача ПАТ «ОСОБА_5 компанія «Оранта-січ» про настання страхового випадку. Відповідачем ПАТ «ОСОБА_5 компанія «Оранта-січ» позивачу було виплачено 3580 грн. 05 коп. в рахунок відшкодування витрат на придбання медикаментів та 1038 грн. 30 коп. - в рахунок матеріальної допомоги за період лікування від отриманих тілесних ушкоджень з 02.03.2012р. по 30.03.2012р. Сплата відповідачем зазначених сум підтверджується копіями платіжних доручень № 183 від 23.07.2013р. та № 360 від 13.01.2013р.

На момент настання страхового випадку позивач не одержував доходів.

Законом України «Про держаний бюджет України на 2012р.» встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 1073 грн. Тому відповідач ПАТ «ОСОБА_5 компанія «Оранта-січ» не доплатив позивачу 35 грн. в рахунок відшкодування тимчасової втрати працездатності: 1073 грн. - 1038 грн. 30 коп. = 35 грн.

Оскільки у позивача було травмовано нижню кінцівку, він був вимушений! користуватися допомогою в доставці до лікарні, тому позивач користувався послугами таксі або витрачав кошти на заправку авто для діагностики, лікування та реабілітації від отриманих тілесних ушкоджень, на підтвердження останнього позивачем були надані страховій компанії чеки та квитанції на суму 2004 грн. 38 коп., яку відповідач ОСОБА_5 компанія повинна відшкодувати позивачу, який на час настання страхового випадку не одержував доходів, відповідно п. 24.1 ст. 24, п. 26.5 ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Далі позивач зазначив, що внаслідок наїзду на нього на пішохідному переході, йому було завдано тілесні ушкодження, заподіяно моральну шкоду, яка полягає в ушкодженні здоров'я (нога з коліна була відірвана, після чого пришита у лікарні), пошкоджена нижня кінцівка по сьогодні повністю не згибається та при кожному кроку позивач відчуває біль та нервову напругу. Розуміння того, що позивач більше ніколи не зможе ходити як здорова людина, викликають у нього психологічні переживання, які вливають на відносини в сім'ї та суспільстві, втрати морального характеру призвели до суттєвих порушень нормального життя позивача.

Одна тисяча гривень, які відповідач, які позивач виплатив позивачу під час знаходження в лікарні, були витрачені позивачем на догляд та лікарняне утримання. Зазначена сума не може компенсувати ті моральні страждання, які були заподіяні злочинними діями відповідача. Окрім того, вироком суду відповідача було звільнено від відбування покарання з випробуванням, тобто відповідач не поніс ніякого покарання у зв'язку з вчиненням злочину, передбаченому ст. 286 ч.2 КК України.

При цьому позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого осколкового перелому обох кісток гомілки, у верхній третині, зі зміщенням уламків, які спричинили за собою тривалий розлад здоров'я, що встановлено вироком суду.

В момент ДТП позивач разом із своєю дитиною знаходився на пішохідному' переході та для уникнення травм дитини від зіткнення з автомобілем відповідача встиг відкинути з проїзної частини свою дитину, але при цьому переніс додатковий стресе від страху за дитину.

Згодом уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини, просив суд, стягнути на його користь з відповідача ПАТ «ОСОБА_5 компанія «Оранта-Січ» 35 грн. -частку страхового відшкодування за тимчасову втрату працездатності; 2004 грн. 38 коп. -страхове відшкодування в рахунок витрат на доставку до закладу охорони здоров*я; 2550 грн. - моральної шкоди; 313 грн. 85 коп. - пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування; стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 35552 грн. 77 коп.; а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ СК «Оранта-січ» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду 2550 грн., судові витрати 35,50 грн., а усього 2575,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду 15000 грн., судові витрати у сумі 150 грн., а всього 15150 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

До апеляційного суду апелянт не зявився, за листом, поданим батьком апелянта, він знаходиться за межами міста.

Натомість судова повістка своєчасно була направлена відповідачеві, виїхавши за межі міста він не повідомив про це суд в порядку ст. 77 ЦПК, яка передбачає обов'язок осіб, які беруть участь у справі, повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оспорюючи судове рішення в частині стягнення моральної шкоди, апелянт зазначає, що суд недостатньо повно зясував обставини щодо стану здоровя позивача, звязку цього стану з травмою, отриманою у ДТП, не врахував наявність у позивача загального захворювання, а також відсутність доказів, що позивач вів до травми активний спосіб життя.

Крім того, апелянт вважає, що суд безпідставно не врахував ані поведінку потерпілого, що сприяла виникненню травми, ані майновий стан відповідача та стан його здоровя які погіршилися та впливають на платоспроможність.

Такі доводи є неспроможними, тому що з матеріалів справи, в тому числі вироку не вбачається, що будь-які свідомі або необережні дії позивача сприяли завданню шкоди.

Так, він з дитиною переходив дорогу на пішохідному переході та був травмований автомобілем відповідача, який не зупинився щоб пропустити пішоходів, а продовжив рух.

Ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. При цьому за положеннями зазначеної норми моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням конкретних обставин справи, доводів позивача та вимог розумності та справедливості. При визначенні розміру відшкодування судом першої інстанції також враховані розяснення, викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", за якими розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві фізичних і моральних страждань, з урахуваннями у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках.

Так, суд врахував, що через тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, завдані позивачеві він змушений був тривалий час лікуватися, зазнав фізичних страждань, отримав закритий осколочний перелом обох кісток голені зі зміщенням відломків, йому була встановлена інвалідність, що звузило його соціальну та професійну активність.

Посилаючись на поганий стан здоровя та наявність малолітньої дитини, відповідач ОСОБА_3 не надав жодних доказів на підтвердження того, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є завеликим та таким, що не може бути ним відшкодований.

Крім того, за положеннями 1193 ЦК суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Відповідач притягався до кримінальної відповідальності та визнаний винним у скоєнні злочину стосовно позивача.

Таким чином, суд визначив розмір моральної шкоди, стягненої з відповідача ОСОБА_3 з урахуванням обставин справи та наданих сторонам доказів, отже колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: