АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4366/15 Справа № 203/469/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - Державна реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про витребування майна із чужого незаконного володіння, шляхом зобовязання звільнити квартиру, зняття з реєстрації та виселення, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким витребувати квартиру з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2, шляхом зобовязання її звільнити дану квартиру, зняти з реєстрації та виселити останню, скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спірну квартиру та визнати за ним право власності на вказану квартиру.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №1984, належала квартира №3, яка розташована в будинку №3 по вул. Горького в м. Дніпропетровську.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 29.12.2010 року було порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та постановою цього суду від 15.02.2011 року його було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором було призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6 Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.11.2012 року ліквідатором було призначено арбітражного керуючого ОСОБА_7

12.06.2013 року постановою Донецького апеляційного господарського суду провадження у справі про банкрутство позивача було припинено.

Однак , за вказаний вище період часу арбітражним керуючим ОСОБА_7 було реалізовано належну позивачу квартиру відповідачу ОСОБА_4

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 року по справі №203/4745/13ц, провадження №2/0203/1809/2013, було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19.12.2012 року, який був укладений за результатами проведення прилюдних торгів №12192, проведених Товарною біржею «Придніпровє» між ліквідатором ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_4

21.06.2013 року між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №1177. Право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.06.2013 року.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Витребувано у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру №3, загальною площею 29,3 кв.м, житловою площею 16,5 кв.м, яка складається з: 1- коридор, 2 вбиральня, 3 вбудована шафа, 4 кухня, 5 житлова кімната, що розташована в будинку №3 по вул. Горького в м. Дніпропетровську. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як було встановлено судом першої інстанції , рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19 грудня 2012 року квартири АДРЕСА_2 , який було укладено за результатами проведення прилюдних торгів №12192, проведених Товарною біржею «Придніпровє» між ліквідатором ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_4

Вказаний договір купівлі-продажу є недійсним з моменту його вчинення, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку , що на момент укладення договору купівлі-продажу від 21 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, останній не володів необхідним обсягом прав на відчуження спірної квартири, а позивач ОСОБА_3, як власник спірної квартири за договором купівлі-продажу від 04 квітня 2000 року, з урахуванням положень ст.ст.387,388,396 ЦК України, має право на витребування вказаного майна від добросовісного набувача.

Оскільки на даний час право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстроване за ОСОБА_2, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та необхідність їх задоволення в частині витребування цього майна та визнання за позивачем права власності на спірну квартиру.

Так , відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до положень ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Як розяснено в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна , переданого на виконання недійсного правочину , яке було відчужене третій особі.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи , яка не є стороною недійсного правочину , шляхом подання віндикаційного позову , зокрема від добросовісного набувача - з підстав , передбачених частиною першою ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Таким чином , колегія суддів вважає , що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

У відповідності до положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції , однак апеляційна скарга не містить доводів , яки б давали підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання ж на доводи , викладені в заяві про приєднанання документів до матеріалів справи визнати обґрунтованими не можна , оскільки воно подано поза межами строків апеляційного оскарження ( ар. сп. 138-142) і містять не згоду як з оскаржуваним рішенням , так і з рішенням , що набрало законної сили і має преюдиціальне значення для вирішення справи по суті.

Керуючись ст.307, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

ОСОБА_9