Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№321/820/14-ц
Провадження № 22-ц/778/3333/15 Головуючий у 1-й інстанції: Дараган Л.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Савченко О.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 фізичної особи підприємця про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення гуми боргу.

В позові зазначено, що 08.10.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу насіння соняшнику, в кількості 9 000 кг, по ціні 3 грн. за кг, та 15.10.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу насіння соняшнику, в кількості 9 000 кг, по ціні 3 грн. за кг, на підтвердження яких відповідачем були написані розписки, за умовами яких відповідач прийняв на себе зобов'язання сплатити позивачу гроші в строк до 06.01.2014 року та 01.03.2014 року відповідно.

Однак, до теперішнього часу відповідач грошей не віддав, а на неодноразові вимоги позивача сплатити вартість закупленого насіння соняшника відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань. До теперішнього часу грошові кошти відповідач не сплатив. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 54 000 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі472 грн. 50 коп. ( а. с. 1-9 ).

Заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 54 000 грн., 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення у розмірі 472 грн. 50 коп., судові витрати у розмірі 545 грн. ( а. с. 86-90 ).

11 серпня 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, яка задоволена ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2014 року. Заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку ( а. с. 94-96,110-112 ).

25 листопада 2014 року, 18 березня 2015 року від позивача надходили заяви про збільшення позовних вимог. Остаточно ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача 54 000 грн. основного боргу; 20 424 грн. індексації інфляції основного боргу; 1 702 грн. 74 коп. три проценти річних за весь час прострочення виконання основного зобовязанні, а також судовий збір у розмірі 761 грн. 26 коп. ( а. с. 138-145,199-204 ).

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 54 000 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення з розмірі 1 702 грн. 74 коп., інфляційні втрати в розмірі 15 674 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 713 грн. 77 коп., а всього 72 090, 51 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення з нього 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 1 702 грн. 74 коп. та інфляційних втрат у розмірі 15 674 грн., фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилався на те, що до правовідносин, які виникли між ним та ОСОБА_3, не можна застосовувати положення частини 2 статті 625 ЦК України. Просить рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року в частині стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 1 702 грн. 74 коп., інфляційних втрат в розмірі 15 674 грн. скасувати. Постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У судове засіданні апеляційного суду Запорізької області апелянт, його представник ОСОБА_5 повторно не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. У судове засіданні 27 травня 2015 року апелянт надіслав телеграму про хворобу, просив слухання справи відкласти. Представник апелянта про причини неявки суд не сповіщав. Незважаючи на відсутність довідки з лікарні щодо стану здоровя заявника, колегія суддів клопотання задовольнила ( а. с. а. с. 10,12,14,16-18 т. 2 ).

Справа була відкладена на 15 липня 205 року, по що апелянт та його представник повідомлені належним чином 13 червня 2015 року, як то передбачено статтею 74, частиною 5 статті 76 ЦПК України ( а. с. 24,25 т. 2 ).

Апелянт про причини неявки суд не сповістив.

15 липня 2015 року від представника апелянта ОСОБА_5 надійшла телеграма про відкладення розгляду справи по причині ДТП, разом з тим будь-яких документів знову не надано.

Оскільки відповідно до статті 305 ЦПК України неявка осіб, які брали участь у справі і належним чином повідомлені про час і місце її розгляду, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги на судове рішення, а також з урахуванням конкретних обставин та з метою додержання положень статті 303-1 ЦПК України щодо строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів відхилила клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про повторне відкладення розгляду справи та визнала неявку відповідача та його представника в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи за їх відсутності за наявними матеріалами.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача за довіреністю ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе грошові зобовязання щодо оплати вартості купленого у позивача насіння соняшника, тому повинен оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Вказаний висновок ґрунтується на наявних у справі документах, узгоджується з нормами матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525,526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 610,611 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 626, статті 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 691, частин 1-3 статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

З матеріалів справи вбачається, що 08.10.2013 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу насіння соняшнику в кількості 9 000 кг, по ціні 3 грн. за кг, на загальну суму 27 000 грн. За умовами договору відповідач зобовязався оплатити отриманий товар до 06 січня 2014 року ( а. с. 7-8 ).

15.10.2013 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу насіння соняшнику, в кількості 9 000 кг, по ціні 3 грн. за кг, на загальну суму 27 000 грн. За умовами договору відповідач зобовязався оплатити отриманий товар до 01 березня 2014 року ( а. с. 9 ).

Оскільки до теперішнього часу відповідач не виконав зобовязання по оплати насіння соняшнику, суд першої інстанції стягнув з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь борг по двох договорах на загальну суму 54 000 грн.

В цій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Статтею 625 ЦК України передбачено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки боржник ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобовязання щодо оплати отриманого насіння соняшника, суд першої інстанції правильно частково задовольнив вимоги ОСОБА_3 і стягнув з боржника стягнення по двох договорах три відсотка річних від прострочених сум боргу 1 702 грн. 74 коп., інфляційні втрати 15 674 грн. При цьому навів відповідні розрахунки.

Рішення в цій частині є законним, обґрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що на правовідносини, які виникли між сторонами, положення частини 2 статті 625 ЦК України не може бути застосовано, є ґрунтується на нормах закону.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сума трьох відсотків річних, яку слід було стягнути на користь ОСОБА_3, становить не 1 702 грн. 74 коп., а 1 811 грн. 52 коп., не може бути підставою для скасування судового рішення в цій частині, оскільки апеляційна скарга позивачем не подавалася, а права та інтереси апелянта у цьому випадку не порушуються.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: