Справа №469/589/14-ц 09.07.2015 09.07.2015 09.07.2015
Провадження №22-ц/784/1628/15
Провадження №22-ц/784/1628/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

09 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Гордійчук С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2015 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и л а:

В травні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що згідно з договором від 2 лютого 2006 року ОСОБА_3 отримав від ЗАТ КБ «ПриватБанк» (яке в подальшому змінило назву на ПАТ) кредит у розмірі 13900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач порушує кредитні зобовязання, позивач, уточнивши свої вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31 березня 2014 року у розмірі 40648 грн. 44 коп. (6632 грн. заборгованість за кредитом, 31842 грн. 70 коп. - заборгованість по процентам, 250 грн. штраф (фіксована частина), 1923 грн.74 коп. штраф (процентна складова), позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 2 лютого 2006 року ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») уклав зі ОСОБА_3 кредитний договір на підставі його заяви, за умовами якого банк мав відкрити позичальнику картковий рахунок та видати кредитну картку № 956447 з встановленим кредитним лімітом на час видачі картки у розмірі 10000 грн. зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік (а.с. 9).

Обґрунтовуючи позов, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що відповідач не виконав свої зобовязання за договором та має станом на 31 березня 2014 року заборгованість у розмірі 40648 грн. 44 коп., в тому числі: 6632 грн. заборгованість за кредитом, 31842 грн. 70 коп. - заборгованість по процентам, 250 грн. штраф (фіксована частина), 1923 грн.74 коп. штраф (процентна складова).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 зазначив, що він дійсно оформив зазначену заявку у Березанському відділенні ЗАТ КБ «Приватбанк» 2 лютого 2006 року, але йому не була видана зазначена кредитна картка, а також він не отримував грошових коштів у позивача.

Доказів того, що відповідачу видавалась кредитна картка за даним кредитним договором позивач суду не надав.

До того ж, як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні (а.с. 119) та витягу з особового рахунку (а.с. 55), гроші по даному картковому рахунку видавались не на кредитну картку, а через касу банку 23 лютого 2006 року.

Відповідно до глави 3 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Національного банку України № 337 від 14 серпня 2003 року, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, з каси банку готівка національної валюти видається фізичним особам за заявою на видачу готівки.

Разом тим, банком не надано відповідного видаткового документа про видачу відповідачу готівки.

Отже, позивачем не доведено обставини передачі відповідачу кредитної картки або грошових коштів за спірним кредитним договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, обовязку позичальника повернути кредит кореспондує обовязок кредитодавця такий кредит надати позичальникові.

В разі не виконання банком обовязку про надання кредиту, у позичальника не виникає відповідного обовязку такий кредит повертати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що банком не виконано обовязку по кредитному договору про видачу кредитних коштів позичальникові ОСОБА_3, а тому у останнього не виникло обовязку повернути спірні кошти банку.

Таким чином, основний висновок суду про відсутність підстав для стягнення зі ОСОБА_3 заборгованості за спірним кредитним договором, є правильним.

Доводи апелянта про те, що обовязок повернути кошти виникає у позичальника з моменту підписання договору кредиту, не заслуговують на увагу, оскільки є наслідком помилкового тлумачення положень цивільного законодавства та умов договору.

Посилання апелянта на часткове погашення боргу за спірним кредитом, які проводились також через касу банку, не можуть бути достатнім доказом виникнення у позичальника обовязку повернути кошти за цим договором, оскільки доказів того, що такі внески зроблено саме відповідачем, позивач суду не надав.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального або процесуального права, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відхилити, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: