АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 620/650/15-ц Головуючий суддя І інстанції Огієнко Д. В.
Провадження № 22-ц/790/8444/15 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Ковган С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» - Панаріна Михайла Михайловича на заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування,-

ВСТАНОВИЛА:

07.08.2015р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» про витребування земельної ділянки із незаконного користування.

В обґрунтування позову вказав, що він є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, і з 2007р. на підставі укладеного ним договору оренди землі обробляється ТОВ «ПРОФАГРО». Договір оренди було укладено строком на 5 років, закінчився у 2014р., враховуючи дату реєстрації. Позивач у 2015р. вирішив самостійно обробляти свою земельну ділянку, проте перед початком весняно-польових робіт дізнався про те, що існує додаткова угода, якою продовжено термін дії вищевказаного договору оренди землі, екземпляр якої позивачу не надавався та не підписувався ним.

Тому, позивач, заперечуючи укладання додаткової угоди, звернувся до суду з вимогами витребувати із незаконного користування ТОВ «ПРОФАГРО» належну позивачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Повторним заочним рішенням районного суду від 03 листопада 2015 року позовні вимоги було задоволено. Витребувано із чужого незаконного користування у Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, яку повернено позивачу ОСОБА_4 та стягнуто з ТОВ «Профагро» судові витрати.

Не погоджуючись із повторним заочним рішенням, представник відповідача ТОВ «Профагро» - Панарін М.М. в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В доводах скарги він посилався на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Крім того районним судом не розглянуто клопотання про витребування доказів, які підтверджують чинність додаткової угоди про продовження дії договору, які відповідач самостійно зміг отримати після ухвалення оскарженого рішення районного суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши в межах розглянутого позову та доводів апеляційної скарги матеріали справи, а також відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України подані відповідачем на обґрунтування доводів скарги додаткові документи, які він не міг з поважних причин вчасно подати до районного суду, вважає за необхідне скаргу задовольнити з наступних підстав.

Позивач, який завчасно, 02.12.2015 року, був повідомлений через свого представника, у судове засідання не з'явився, його представник з посиланням на начебто неотримання копії апеляційної скарги, яка належним чином також завчасно була надіслана апеляційним судом на адресу позивача, що не є поважною причиною такої неявки, - у судове засідання також не з'явився, і тому справа була відповідно до ст. 305 ЦПК України була переглянута апеляційним судом за їх відсутності. Колегія суддів також зважає на те, що з урахуванням дати повідомлення про судове засідання, представник відповідача мав реальну можливість скористатися своїм процесуальним правом для вчасного ознайомлення з матеріалами справи і тому клопотання про перенесення розгляду справи, з посиланням на необхідність ознайомлення з матеріалами справи, - необхідно розцінювати, як зловживання правом, спрямоване на затягування розгляду справи понад розумні строки.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності позивача на землю.

З наданої відповідачем копії додаткової угоди до договору оренди, яку укладено 05.10.2011р. вбачається, що ця додаткова угода зареєстрована 14 березня 2012р. під № 01788, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис.

Проте, з листа РС Зачепилівського РУЮ Харківської області від 28.10.2015р. №775/03.№ вбачається, що реєстраційні дії щодо державної реєстрації додаткової угоди про продовженя строку дії договору оренди землі, який раніше було укладено між позивачем та відповідачем, не проводились.

Задовольняючи позов відповідно до ст. 1212 ЦК України, районний суд виходив з того, що право позивача на землю є порушеним відповідачем, який не довів правомірності своїх дій щодо використання земельної ділянки, яка належить позивачу.

При цьому суд вказав, що запис у додатковій угоді про продовження терміну дії договору оренди землі є не чинним, так як не виконано дії по його обов'язковому внесенню до Державного реєстру. Отже, державна реєстрація права оренди землі відповідачем не здійснена у порядку, встановленому законом, що свідчить про те, що відповідач користується землею позивача без достатніх правових підстав.

Однак до таких висновків районний суд дійшов з порушенням норм цивільного процесуального права. Всупереч положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України районний суд не сприяє з'ясуванню обставин справи, пов'язаних із доведенням відповідачем своїх заперечень проти позову, і безпідставно не задовольнив клопотання його представника про витребування доказів, які знаходилися в матеріалах кримінальної справи по звинуваченню у зловживанні службовими особами ТОВ «Новий Сад» та відділу Держземагенства у Зачепилівському районі Харківської області стосовно реєстрації права користування земельними ділянками, а саме: додаткового договору оренди спірної земельної ділянки відповідачем, не посвідчену фотокопію якого разом з не посвідченою фотокопією договору оренди землі була надано відповідачем під час розгляду справи (а.с.32, 34) , внаслідок чого відповідач не зміг надати цей доказ під час розгляду справи районним судом.

Сторони уклали договір оренди землі № 353 від 20 квітня 2007 року, який пройшов державну реєстрацію 08 жовтня 2009 року, на строк п'ять років (п. 8). Після закінчення договору оренди орендар має переважне право поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (а.с. 32-33).

Згідно доданої до апеляційної скарги належним чином посвідченої копії реєстраційної справи на спірну земельну ділянку додатковою угодою від 05 жовтня 2011 року було внесено зміни до укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки стосовно розміру орендної плати та до п. 8 договору, який доповнено наступним: строк дії договору становить 05 років з моменту набрання чинності додаткової угоди. Додаткова угода зареєстрована у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель були вчинено запис від 14 березня 2012 року, що відповідає діючому на той час порядку реєстрації права користування земельної ділянки.

Відповідно до частини п'ятої статті 126 Земельного Кодексу україни (у редакції до 01 січня 2013 року, яка діяла на день виникнення спірних правовідносин) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону.

Під час набуття права оренди на земельну ділянку на підставі договору відчуження права оренди землі первинний договір оренди землі, право оренди на яку відчужується, додається до договору відчуження права оренди землі в кожному такому разі відчуження.

На договорі оренди земельної ділянки орган державної реєстрації речових прав на нерухоме майно робить відмітку про перехід права оренди земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Також нормами статті 20 вказаного Закону (у редакції до 01 січня 2013 року) визначено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Відповідно до пункту 13-6 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 (втратив чинність з 01 січня 2013 року), під час державної реєстрації земельної ділянки здійснюється державна реєстрація державного акта або договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі.

Враховуючи пункт 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», договір оренди земельної ділянки, укладений відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі», є підставою для проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язок проведення державної реєстрації на підставі відповідних документів покладений на державного реєстратора.

Відповідно до положень Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом МЮ України від 14.12.2012 року за № 1844/5, затвердженого в МЮ України 18 грудня 2012 року за № 2102/22414 відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв (запитів) на отримання інформації з Державного реєстру прав.

Перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень.

Тобто, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачений обов'язок орендаря реєструвати в електронному реєстрі прав договори оренди землі та додаткові угоди до них, які вже були зареєстровані в установленому законом порядку до 01 січня 2013 року, як це й було встановлено по цій справі.

Стаття 1212 ЦК України передбачає обов'язок особи повернути майно, коли підстава, на підставі якої воно було набуте, згодом відпала.

За ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, якщо при цьому не відбулося передбачене ст. 33 цього ж Закону поновлення його дії.

У разі припинення договору оренди землі, орендар згідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, зазначених договором.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При таких обставинах у суду не було правових підстав для висновку про безпідставність користування відповідачем земельною ділянкою позивача і для витребування його від відповідача.

Таким чином, оскільки районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи стосовно продовження дії договору оренди; порушив та неправильно застосував норми цивільного процесуального і матеріального права, то з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення районного суду підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, за його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» - Панаріна Михайла Михайловича - задовольнити.

Заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: