Справа № 750/2337/15-ц Провадження № 22-ц/795/2360/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Литвиненко І. В. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивачів ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_6Є і ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Позивачі посилаються на порушення судом норм статей 212, 213 ЦПК України та невідповідність висновків суду наявним у справі документам та висновкам судово-економічної експертизи. Позивачі також вважають, що судом безпідставно не було застосовано ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», зроблено помилковий висновок про те, що підстави для визнання правочину недійсним, передбачені статтями 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів», є такими, що виключають можливість застосування їх одночасно. На думку позивачів, суд не дав належної оцінки тим обставинам, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління ОСОБА_8 банку України від 10 травня 2007 року № 168.

У судовому засіданні представник позивачів підтримав апеляційну скаргу. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. У письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить розглядати справу без участі його представника, апеляційну скаргу відхилити і залишити рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач вважає, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини між сторонами у цій справі, але, незважаючи на це, відповідач надав позичальникам всю необхідну інформацію відповідно до цього Закону та постанови Правління ОСОБА_8 банку України від 10 травня 2007 року № 168 і не вводив позичальників в оману.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції вихолодив з того, що відповідач надав позивачам вичерпну інформацію про умови кредитування, невідповідності укладеного правочину закону, іншим актам цивільного законодавства не встановлено.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2008 оку між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний ОСОБА_9», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», і позивачами укладено договір про іпотечний кредит № 2.8072595, за яким ОСОБА_9 надав позивачам кредит у сумі 38 000 доларів США на строк користування 240 місяців, а позичальники зобовязались повернути наданий кредит та сплатити проценти за його користування в розмірі 10,5 річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці. В якості забезпечення виконання зобов'язань. Взятих на себе позичальниками за кредитним договором, 10 липня 2008 року між позичальником ОСОБА_6 і Банком було укладеного ОСОБА_9 договір, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Апеляційний суд розглядає справу з врахуванням положень ст. 116 ЦПК України.

Споживчим кредитом, відповідно до п.23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно з положеннями п.22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. З п.1.1 Договору про іпотечний кредит від 10 липня 2008 року (а.с. 12-14) встановлено, що кредит позичальникам ОСОБА_6 і ОСОБА_7 надавався для рефінансування кредитного боргу, а саме погашення заборгованості за кредитним договором від 11 липня 2005 року, укладеного між позичальником та АКБ «Аркада», що не є споживчим кредитом. Незважаючи на це, відповідачем обом позичальникам надана вичерпна інформація про продукт «Кредит під заставу нерухомості»/ «Рефінансування під заставу нерухомості, що є у власності Позичальника» (а.с. 90, 92), в якій містяться відомості про суму кредиту, строк кредиту, відсоткову фіксовану ставку, розмір комісії та вартість інших послуг банку і третіх осіб, що надаються у зв'язку з укладенням договору. Обидва позичальники ознайомлені з такою інформацією, про що свідчать їх підписи.

Згідно з ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи з вимог статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про ОСОБА_8 України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_8 Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються ОСОБА_8 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_8 Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи такий договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу. Будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане, у сторін не було.

Не можуть бути підставою для скасування правильного по суті спору рішення суду доводи апеляційної скарги щодо введення позивачів в оману, оскільки, на думку відповідачів, банком була запропонована до реалізації одна послуга (кредит у доларах США), а реалізована інша - спрямовано на погашення заборгованості за попереднім кредитом гривні. Такі доводи апеляційної скарги спростовуються висновком експертизи № С-253 від 16 жовтня 2015 року (а.с. 2-11 том 2), відповідно до якого видача ЗАТ «Міжнародний ОСОБА_9» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кредиту у сумі 38 000 доларів США договір про іпотечний кредит № 2.8072595 від 10.07.2008 документально підтверджується, а також меморіальним ордером № 15084899 від 10 липня 2008 року про перерахування на поточний рахунок ОСОБА_6 38 000 доларів СЩА (а.с. 129 т.1), заявою на видачу готівки № 15085419 від 10 липня 2008 року (а.с. 93 т.1) з підписом ОСОБА_6 про отримання готівки в іноземній валюті (доларах США). Технічна помилка у рішенні суду в частині викладення назви документа ( меморіальний ордер замість заява на видачу готівки чи, як вважають відповідачі, квитанція) не впиває на правильність висновку про отримання кредиту у валюті, яка визначена договором.

Кошти в сумі 156 346, 58 грн. згідно з квитанцією № 15085543 від 10 липня 2008 року позичальник внесла на свій поточний рахунок № 70001 , а відповідач за платіжним дорученням № 15085574 від 10 липня 2008 року вказану суму перерахував на транзитний рахунок за розрахунками з позичальником в АКБ «Аркада» на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 29/03 від 11.07.2005 р. (а.с. 94, 95), що відображено і у виписці по особовому рахунку ОСОБА_6 (а.с. 141). У звязку із зазначеним, посилання позивачів на те, що послуга (кредит) фактично надана у національній валюті України є помилковим. Відсутність у банку документа про конвертацію іноземної валюти в національну валюту України, про що зазначають відповідачі в апеляційній скарзі, не може бути підтвердженням надання кредиту позичальникам не у валюті договору зважаючи на наведені вище докази, а також відсутність доказів на спростування пояснень відповідача щодо здійснення такої операції позичальниками поза межами ПАТ «Платинум Банк» нічим не спростовані.

Враховуючи відсутність підстав для визнання недійсним договору про іпотечний кредит, не може бути задоволена і вимога про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного для забезпечення кредитного договору.

Виходячи з того, що отриманий позивачами кредит не є споживчим, а судовий збір при зверненні до суду як першої, так і апеляційної інстанції не сплачувався, з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 належить стягнути по 255,78 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 по 255 (двісті пятдесят пять) грн. 78 коп. судового збору в дохід держави (розрахунковий рахунок № 0002, отримувач УК у м. Чернігові /м. Чернігів/ 22030001, , банк ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: