АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1768/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради, про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа орган опіки та піклування Черкаської міської ради, про усунення перешкод в користування житлом та виселення.

В обґрунтування позовних вимог вказувала про те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

У квартирі в якості членів її сімї зареєстровані та проживають її син ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_8, та їх син ОСОБА_9

Між нею та родиною сина склалися складні, вкрай напружені взаємовідносини, при яких з їх боку вона піддається приниженню, з нею не бажають рахуватися, навязують їй свою волю, погрожують розправою та обмежують її житлові права.

Доказами таких відносин є її звернення до Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області.

З літа 2014 року, в її квартирі, при підтримці ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, без її згоди на це та без відповідної реєстрації поселилася ОСОБА_10, яка є сторонньою людиною та співмешканкою онука ОСОБА_9

З часу реєстрації в квартирі ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, тобто з 2010 року вона займала в квартирі кімнату площею 15,9 кв.м., де стояв її диван та кімнату площею 9,1 кв.м.

Літом 2014 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вирішили провести в кімнаті площею 15,9 кв.м. невеликий косметичний ремонт проти якого вона не заперечувала. У звязку з проведенням ремонтних робіт в кімнаті № 2 площею 15,9 кв.м. її диван та інші речі з кімнати силами відповідачів були тимчасово переміщені в кімнату площею 9,1 кв.м., де вони розмістилися впритул, заважаючи їй вільно рухатися в кімнаті. Після закінчення ремонту в кімнаті № 2, площею 15,9 кв.м. повернути її меблі та речі на місце відповідачі відмовилися, зазначивши, що вона тепер буде проживати в кімнаті № 4 площею 9,1 кв.м.

Таким чином, відповідачі, без її згоди примусово провели зміни в порядку користування нею кімнатами в квартирі. Крім того, проживання в квартирі сторонньої для неї ОСОБА_10 без її згоди та реєстрації обмежує її право вільного володіння та користування квартирою.

Просила суд виселити ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_2 без надання їй іншого житла. Усунути перешкоди, які здійснюють ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в користуванні нею квартирою №107 в будинку №160/1 по вул. Петровського в м. Черкаси, зобовязавши ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 звільнити кімнату № 2 площею 15,9 кв.м. та перемістити визначені нею меблі та її речі з кімнати № 4, площею 9,1 кв.м. в кімнату № 2, площею 15,9 кв.м. та не чинити їй перешкод в користуванні кімнатою № 2.

В ході розгляду справи, позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_10 не проживає в її квартирі, позовні вимоги змінила, просила суд заборонити ОСОБА_10 зявлятися без її згоди в квартирі АДРЕСА_3.

Усунути перешкоди, які здійснюються ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в користуванні нею квартирою №107 в будинку №160/1 по вул. Петровського в м. Черкаси, зобовязавши ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 звільнити кімнату № 2 площею 15,9 кв.м. від двох належних їм крісел та перемістити визначені нею меблі з кімнати № 4, площею 9,1 кв.м. в кімнату № 2, площею 15,9 кв.м. та не чинити їй перешкод в користуванні кімнатою № 2 , стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_6 належить на праві власності квартира АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.02.1999 року (а.с. 5).

Згідно довідки КП «Придніпровська СУБ» від 13 січня 2015 року до складу сім'ї власника квартири входять ОСОБА_7 - син , ОСОБА_8 - невістка та ОСОБА_9 - онук. (а.с. 8).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно дол. ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК в України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться і у ч.1 ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням .

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З огляду на вищезазначені норми Закону, суд вірно виходив з того, що ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з моменту реєстрації проживають в квартирі як члени сім'ї власника, в розумінні ст. 64 ЖК України.

Порядок користування вказаною квартирою між сторонами не встановлювався, а відтак вони мають право нарівні з власником квартири користуватися вказаною квартирою.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в судовому засіданні не доведено, що відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні кімнатами в квартирі № 107. Наявність двох крісел в кімнаті площею 15,9 кв.м. не може бути перешкодою в користуванні квартирою. Крім того, суд врахував, що позивач сама надала згоду на проведення ремонту в кімнатах, що свідчить про її згоду на переміщення меблів та інших речей.

З вказаними висновками суду погоджується й колегія суддів та вважає, що відповідачі користуються квартирою на законних підставах, належних та допустимих доказів на підтвердження створення позивачу перешкод у користуванні житлом суду не надано, а відтак і підстав для скасування рішення суду та задоволення позову за наведеними в апеляційній скарзі доводами колегія суддів не вбачає.

Вірно встановлені судом і обставини щодо позовних вимог про заборону ОСОБА_10 зявлятися без згоди позивача в зазначеній квартирі.

Свобода пересування гарантується Конституцією України і закріплена Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, носять субєктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування чи зміна судового рішення.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції при вирішенні спору з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 червня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :