РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі - Андрощук О.Я.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 29 липня 2014 року померла ОСОБА_5, що доводилася позивачеві матір'ю. Після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно, а саме: 55/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та 55/100 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0611 га, що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. І.Гонти, 19. Позивач був прописаний, проживав, користувався та розпоряджався вищевказаною земельною ділянкою та будинком до дня смерті спадкодавця і вступив у володіння спадковим майном.

Вказує, що окрім нього спадкоємцем першої черги був його рідній брат ОСОБА_6, але 23 грудня 2014 року він помер і по спадковій трансмісії спадкоємцем його частки у спадковому майні став його син ОСОБА_2.

Зазначає, що у загальну масу спадкового майна, що спадкується спадкоємцями по закону увійшло наступне майно: 24/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та 55/100 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0611 га, бо на 31/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями його матір за життя склала на нього заповіт.

16 липня 2015 року між спадкоємцями було укладено Договір про поділ спадщини, яким сторони вирішили добровільно розподілити спадкове майно. На підставі цього договору ОСОБА_4 перейшло у приватну власність все спадкове майно, а отже він став спадкоємцем всього спадкового майна.

Дотримуючись строку для прийняття спадщини визначеного чинним законодавством України позивач звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про спадщину на нерухоме майно, однак на 24/100 частки домоволодіння нотаріусом було відмовлено, по причині, що нотаріальна дія не може бути вчинена, про що нотаріусом була винесена постанова.

Нотаріус в постанові зазначив, що свідоцтво про право на спадщину на господарські будівлі, допоміжні, надвірні і нежитлові приміщення неможливо видати, так як такого роду майно призначене для обслуговування житлового будинку і повязане з ним спільним призначенням. Із висновку про технічний стан об'єкта нерухомого майна виданим КП "РМ БТІ" 17.03.15 року, до складу 24/100 домоволодіння увійшли господарські будівлі, допоміжні, надвірні і нежитлові приміщення.

В позовній заяві позивач просить визнати за ним право власності на 24/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями (Пг/а погріб, а1 вх. ганок, літ. "Б'" сарай, літ. "В" вбиральня, Септ. септик цегляний, ? №1 огорожа, ? І - замощення) за адресою м. Рівне, вул. І.Гонти, будинок №19, як на спадкове майно, що залишилось після смерті матері ОСОБА_5.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд їх задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову не заперечувала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 липня 2014 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 - ГЮ №161149, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 29 липня 2014 року, актовий запис №1154.

ОСОБА_4 являється спадкоємцем першої черги - рідним сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І - ГЮ №225706 від 05 лютого 1958 року, запис №89 (а.с. 7).

Спадкування за законом здійснюється за відсутності заповіту, а також за наявності заповіту, якщо останній не охоплює всієї спадщини. Згідно з вимогами ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

З досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що окрім позивача спадкоємцем першої черги був його рідний брат ОСОБА_6, але після відкриття спадщини не встиг її прийняти, оскільки 23 грудня 2014 року помер. Право на прийняття належної йому частки спадщини перейшло до його спадкоємців. Спадкоємцем частки у спадковому майні став його син ОСОБА_2. Інших спадкоємців першої черги немає.

До смерті спадкодавця, спадкоємці проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується відмітками про реєстрацію в паспорті та будинковій книзі. На час відкриття спадщини позивач залишився проживати за вказаною адресою і вступив у володіння спадковим майном.

За життя ОСОБА_5 склала на позивача заповіт на частину свого майна - 31/100 частку житлового будинку з надвірними будівлями. 16 липня 2015 року між спадкоємцями було укладено Договір про поділ спадщини, яким сторони вирішили добровільно розподілити спадкове майно. На підставі цього договору ОСОБА_4 перейшло у приватну власність все спадкове майно: 24/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та 55/100 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0611 га. Таким чином Позивач став спадкоємцем всього спадкового майна.

У встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Однак, йому було відмовлено в оформленні його прав на спадкове майно, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Рівненського нотаріального округу ОСОБА_3 від 16.07.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 15).

В результаті для позивача нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 31/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями і за законом на 55/100 частки земельної ділянки (а.с. 8).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною другою статті 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних прав є визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з підстав набуття права власності, згідно з вимогами ст. 1216 ЦК України, є спадкування.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини.

Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України визначено, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Пунктом 1 ст. 1235 ЦК України зазначено, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Пунктом 2 ст. 1236 ЦК України встановлено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Керуючись статтями 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що залишилось після смерті його матері, оскільки на момент смерті був прописаний та в подальшому проживав та користувався спадковим майном, тому вважається таким, що фактично прийняв спадкове майно померлого.

Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст. 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

На теперішній час позивач оформити право власності на спадкове майно не може зважаючи на той факт, що 24/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями це господарські будівлі, допоміжні, надвірні і нежитлові приміщення і призначені для обслуговування житлового будинку і повязані з ним спільним призначенням, а законом передбачено спадкування надвірних, господарських споруд разом з основним нерухомим майном.

Враховуючи норми чинного законодавства України та встановлені по справі обставини і приймаючи до уваги те, що позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері, зважаючи, що позивач успадкував все майно, як основну будівлю, так і допоміжні, надвірні приміщення разом із земельною ділянкою, на якій вони розташовані, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів в обгрунтування своїх позовних вимог та рахує, що позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. ст. 16, 328, 368, 392, 1218, 1226, 1268, 1270, 1296 ЦК України, керуючись ст. 3, 5, 10, 11, 60, 208, 209, 212, 214, 215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 24/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями (Пг/а погріб, а1 вх. ганок, літ. "Б'" сарай, літ. "В" вбиральня, Септ. септик цегляний, ? №1 огорожа, ? І - замощення), що за адресою: м. Рівне, вул. І.Гонти, будинок №19, як на спадкове майно, що залишилось після смерті матері - ОСОБА_5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_7