Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з жилого приміщення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулось до суду з вищевказаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 788 203,97 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 97,10 кв. м та жилою площею 50,7 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на праві власності, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_6 із неї без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк) (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 207 440 дол. США зі строком повернення до 14 липня 2028 pоку. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 14 лютого 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 11 788 203,97 грн. Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Встановлено, що 14 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 207 440 дол. США з терміном повернення до 14 липня 2028 pоку, який вона зобов'язалася погашати щомісячними платежами.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 14 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно з яким відповідачка передала в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 97,10 кв. м та жилою площею 50,7 кв. м, яка їй належить на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 14 лютого 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 11 788 203,97 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 150 675,99 дол. США, що еквівалентно 1 300 469,40 грн, заборгованості за відсотками - 155 710,01 дол. США, що еквівалентно 1 343 917,53 грн, пені - 1 059 427,99 дол. США, що еквівалентно 9 143 817,04 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена заборонена примусового звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами в іноземній валюті.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Згідно із п. 1 Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Разом з тим суд першої інстанції не врахував, що Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд на зазначене також уваги не звернув, на порушення вимог статей 315, 316 ЦПК України не усунув допущені порушення суду першої інстанції.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик